ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2015 р. Справа№ 914/1420/15

За позовом: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Львівгаз, м. Львів

до відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Львів

про стягнення 35 908,77 грн.

Суддя Коссак С.М.

при секретарі Куць М.Я.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_2 представник за довіреністю №07/1-1030-15 від 03.04.2015р.

Від відповідача: не з`явився.

На розгляд господарського суду Львівської області Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації Львівгаз подано позов до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення 35 908,77 грн.

Ухвалою суду від 05.05.2015р. порушено провадження у справі та призначено судовий розгляд справи на 25.05.2015р.

Ухвалою від 05.05.2015 р. провадження у справі порушено, позовну заяву прийнято до розгляду, розгляд справи призначено на 25.05.2015р.

З підстав зазначених в ухвалі суду від 25.05.2015р. розгляд справи відкладено на 08.06.2015р., а 08.06.215р.на 23.06.2015р.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач у порушення умов договору постачання природного газу за регульованим тарифом від 30.12.2013р. № 2014/ТП-ПР Г-538 не оплатив вартість поставленого йому газу в сумі 23 530,12 грн. В наслідок цього, на підставі ст. 625 Цивільного Кодексу України позивачем нараховано відповідачу 11 470,90 грн. інфляційних втрат та 907,75 грн. 3% річних.

У судовому засіданні 23.06.2015р. представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просить позов задоволити повністю та стягнути заборгованість за спожитий газ 23 530,12 грн. основного боргу, 11 470,90 грн. інфляційних втрат та 907,75 грн. 3% річних.

Відповідач в черговий раз у судове засідання явку повноважного представника не забезпечив, причин неявки та невиконання вимог ухвал суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобовязує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідач не скористався своїм правом подання відзиву на позовну заяву та надання доказів в порядку статті 33 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи те, що норми статті 38 Господарського процесуального кодексу України щодо обовязку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

У звязку з тим, що відповідач не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, подання відзиву на позов та доказів, а матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін і неявка відповідача не перешкоджає вирішенню спору, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні 23.06.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, повно, всебічно і обєктивно зясувавши усі обставини справи в їх сукупності, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено таке.

30.12.2013 року між ПАТ «Львівгаз», від імені якого діє УЕГГ м. Львава (постачальник, позивач у справі) та ФО-П ОСОБА_1 (споживач, відповідач у справі) було укладено Договір постачання природного газу за регульованим тарифом № 2014/ТП-ПР Г-538 (надалі по тексту Договір).

Відповідно до п. 1.1. ОСОБА_3 постачальник постачає природний газ (надалі-газ) споживачу в обсягах і порядку, передбачених ОСОБА_3 для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість газу у розмірах, строках і порядку та на умовах, передбачених ОСОБА_3.

Передача газу за цим ОСОБА_3 здійснюється на межах балансової належності обєктів споживача відповідно до актів розмежування ділянок обслуговування(далі пункти призначення). Перелік комерційних вузлів обліку газу та газоспоживного обладнання визначається сторонами в додатку 1 до ОСОБА_3 (п.1.2. ОСОБА_3).

Відповідно до п.2.1. ОСОБА_3 договірні обсяги постачання газу споживачу наводяться в додатку 2 до ОСОБА_3.

Послуги з газопостачання газу підтверджуються підписаним Сторонами актом приймання передачі газу, що оформляються за даними вузлів обліку, визначених в додатку 1 до ОСОБА_3 (п.2.6. ОСОБА_3).

Відповідно до п.2.7. ОСОБА_3 постачальник до 5-го числа, наступного за звітним місяцем, направляє споживачу два примірника акта приймання передачі газу за звітний місяць, підписаний уповноваженим представником та скріплені печаткою постачальника. Споживач протягом двох робочих днів з дати одержання акта приймання-передачі газу зобовязується повернути постачальнику один примірник оригіналу акту приймання передачі газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта приймання-передачі газу(п.2.8. ОСОБА_3).

Відповідно до п.2.9. ОСОБА_3 приймання передачі газу є підставою для остаточних розрахунків споживача з постачальником.

На виконання умов ОСОБА_3 постачальником постачалося, а споживачем приймався газ, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, що підписані сторонами та скріплені печатками без жодних застережень(копії актів долучено до матеріалів справи).

Відповідно до п.4.6. ОСОБА_3 оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється споживачем авансовим платежами до 25 числа місяця, що передує розрахунковому, в розмірі 100 % із розрахунку договірного обсягу постачання газу відповідно до додатку 2 до ОСОБА_3.

Споживач самостійно розраховує суми платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці.

У випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період споживача проводиться остаточний розрахунок не пізніше 5 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Відповідно до п. 4.8.1. у разі відсутності графі погашення заборгованості постачальник має право грошові кошти, отримані від споживача за газ у поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості споживача відповідно до черговості її виникнення.

Відповідач взяті на себе зобовязанні, що оплати вартості поставлено газу в повній мірі не виконав, частково здійснив оплату за поставлений газ, що вбачається з копій банківських виписків долучених до матеріалів справи.

Внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість за поставлений газ в сумі 23 530,12 грн.

Доказів оплати за поставлений газ відповідачем не надано.

Дана заборгованість підтверджується матеріалами справи та вбачається з розрахунку заборгованості станом на 21.04.2015р., що підтримується позивачем, не заперечується відповідачем та підтверджується матеріалами справи.

В порушення умов ОСОБА_3 відповідачем не повністю та не своєчасно виконано зобовязання з оплати поставлено природного газу.

А тому керуючись ст.625 ЦК України, позивач нарахував відповідачу інфляційні втрати у сумі 11 470,90 грн. та 3% річних у сумі 907,75 грн. (розрахунок в матеріалах справи).

Доказів повного погашення заборгованості станом на день розгляду справи сторонами до суду не надано.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 179 ГК України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В силу положень статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Між сторонами у справі виникли зобов'язання на підставі договору купівлі-продажу (поставки) в силу пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України.

Статтею 530 ЦК України встановлено - якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона-постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари)в сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання(неналежне виконання).

Матеріалами справи підтверджено факт поставки природного газу згідно ОСОБА_3 2014/ТП-ПР Г-538 від 30.12.2013р. та існування заборгованості станом на 21.04.2015р. в сумі 23 530,12 грн., що підтримується позивачем та не заперечується відповідачем.

Таким чином, суд приходить до висновку що задоволенню підлягає стягнення заборгованості за договором в сумі 23 530,12 грн., оскільки такі обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи.

Судом встановлено, що відповідачем було допущене порушення умови ОСОБА_3 щодо оплати коштів за отриманий газ, а саме прострочення термінів оплати.

Відповідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобовязань. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Суд здійснивши перевірку нарахування 3% річних та інфляційних втрат з врахуванням п. 4.8.1. ОСОБА_3, (з урахуванням того, що індекс інфляції розраховується на суму прострочення платежу, що не є меншим 15 днів прострочення), приходить до висновку що стягнення 3% річних в сумі 907,75 грн. та 11 470,90 грн. (в межах заявлених позовних вимог), нараховані правомірно та підлягають стягненню.

Згідно з ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи з наведеного вище, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю.

Судові витрати, на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 11, 15, 526, 530, 610- 612, 625, 626, 629, 714 ЦК України, ст. ст. 179, 193, 265 ГК України, ст. ст. 22, 33, 34, 38, 49, 75 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (79026, АДРЕСА_1; реєстраційний номер фізичної особи підприємця НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» (79039, м. Львів, вул. Золота, 42; ідентифікаційний код 03349039) 23 530,120 грн. основного боргу, 907,75 грн. 3% річних, 11 470,90 грн. інфляційних втрат та 1 827,00 грн. судового збору.

3. Наказ видати відповідно до ст.116 ГПК України.

Повне текст рішення складено та підписано 30.06.2015р.

Суддя Коссак С.М.