КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2015 р. Справа№ 910/28941/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Баранця О.М.

Чорної Л.В.

Від позивача - Дорошенко А.О. ( довір. від 27.04.15);

Від відповідача - Барибіна К.Б. ( довір. №001/15 від 05.01.15);

Від третьої особи - не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Доріус"

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2015р.

у справі №910/28941/14 (головуючий суддя Домнічева І.О., судді Трофименко Т.Ю., Літвінова М.Є.)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Доріус"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Здорово"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ДО "Автобаза Державного управління справами"

про стягнення 1 041 200,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.04.2015р. у справі №910/28941/14 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що позивачем не надано жодного доказу щодо неможливості виконання умов договору в частині своєчасного повідомлення страховика про настання страхового випадку.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2015р. та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що пропуск строку на звернення до страхової компанії з заявою про настання страхового випадку є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування лише у випадку, якщо на момент звернення та виплати страхового відшкодування неможливо встановити обставини настання страхового випадку. У даному випадку, як зазначає скаржник, несвоєчасне повідомлення страховика про настання страхового випадку саме по собі не може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, адже страховик наразі має об'єктивну можливість встановити наявність або відсутність страхового випадку, та наявні обставини, які дозволять набути достовірну інформацію про подію та кваліфікувати останню як страховий випадок. Такими обставинами, зокрема є: наявність кримінального провадження; наявність доказів та письмових пояснень представників третьої особи; наявність у матеріалах справи службових записок та письмових пояснень працівників третьої особи, які підтверджують факт настання страхового випадку та об'єктивно дозволяють визначити обставини події.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.05.2015р. розгляд апеляційної скарги призначено на 09.06.2015р.

В судове засідання апеляційного господарського суду 09.06.2015р. не з'явився представник третьої особи, у зв'язку з чим розгляд апеляційної скарги відкладено на 30.06.2015р.

В судове засідання апеляційного господарського суду не з'явився представник третьої особи.

Враховуючи те, що третя особа про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, явка учасників судового процесу не визнана обов'язковою, враховуючи думки представників сторін щодо розгляду справи у відсутності третьої особи, судова колегія ухвалила розгляд апеляційної скарги у відсутності представника третьої особи.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, судова колегія встановила.

08.10.2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Доріус" та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Здорово" укладено договір № 1303533 добровільного комплексного страхування наземного транспорту, відповідно до умов якого застраховано майнові інтереси позивача, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем марки Mersedes Benz GL 500 4MATIC, д.р.н. АА 8342 СН, номер кузова WDC 1648861А661238.

Крім того, згідно з п.п.1.1 п.11 договору №1303553 від 08.10.2013р. страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування (страхову виплату) в порядку і на умовах визначених договором, Правилами та чинним законодавством України, а страхувальник зобов'язується сплатити страховий платіж у визначений договором строк та виконувати умови договору.

Відповідно до п.п.13.1., п.13 договору, за секцією А "Добровільне страхування наземного транспорту (КАСКО)" страховим випадком за договором є пошкодження, знищення або втрата застрахованого ТЗ, внаслідок настання страхових ризиків, визначених п. 6.2. договору, що відбулися під час дії строку договору, у зв'язку з чим виникає зобов'язання страховика здійснити виплату страхового відшкодування.

Відповідно до п.6 договору, страховим випадком є, зокрема, незаконне заволодіння транспортним засобом, а згідно з п.п.13.2.1 п.13 незаконне заволодіння - вчинене умисно, з будь-якою метою, будь яким способом, протиправне вилучення застрахованого ТЗ, а також пошкодження або знищення ТЗ при незаконному заволодінні у будь-якому місці знаходження, у власника чи користувача всупереч їх волі.

Підпунктом 15.1.5. п.15 договору передбачено, що при настанні події, що має ознаки страхового випадку, страхувальник або водій застрахованого ТЗ зобов'язаний, зокрема, надати оригінал письмової заяви-повідомлення за формою, встановленою страховиком, із визначенням всіх обставин події, страховику не пізніше 3 робочих днів з дня настання події, що може бути визначене страховим випадком. Якщо з поважних причин страхувальник (його довірена особа), водій застрахованого ТЗ не могли повідомити страховика про настання страхового випадку у встановлений строк, вони повинні підтвердити це документально.

Відповідно до п.п. 21.1. п.21 договір набуває чинності із дати, вказаної в договорі, але не раніше наступного дня за днем надходження першого страхового платежу.

Господарським судом встановлено, що перший платіж був здійснений страховиком 25.10.2013р. у розмірі 13 700,00грн., що підтверджується платіжним дорученням № 196, отже, договір набув чинності з 26.10.2013р.; наступний платіж здійснений 10.01.2014р. у розмірі 13 700,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 240. Таким чином, згідно з п. 9.1.1., договір діяв з 26.10.2013 р. по квітень 2014 р.

Між позивачем та ДО "Автобаза Державного управління справами" (третя особа) 01.01.2014р. укладеного договір позички № 14/5/14, відповідно до якого позикодавець передає користувачу у безоплатне користування на строк, що обумовлений договором ТЗ - автомобіль марки Mersedes Benz GL 500 4MATIC, д.р.н. АА 8342 СН, номер кузова WDC 1648861А661238 (автомобіль), 2011 року випуску, колір чорний. Строк дії позички з 01.01.2014 р. по 31.12.2014р.

Факт передачі автомобіля підтверджується актом прийому-передачі від 01.01.2014 р.

Звертаючись з позовом позивач зазначає про те, що на початку березня 2014 року невстановлені особи, перебуваючи на території ДО "Автобаза Державного управління справами" незаконно заволоділи вищевказаним автомобілем. 25.11.2014 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування.

Даний факт зафіксовано працівниками органів внутрішніх справ та підтверджується довідкою слідчого СВ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 07.03.2014р.

04.12.2014 р. відповідач листом № 1019001/14 відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування з посиланням на порушення п. 19.1.5. розділу 19 договору.

В силу частини 2 статті 8 Закону України "Про страхування", страховим випадком визнається подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми страхового відшкодування) страхувальнику.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Підпунктом 19.1.9 п.19 договору передбачено, що підставою для відмови страховика здійснити виплату страхового відшкодування є несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин.

Як підтверджується матеріалами справи, позивач повідомив відповідача про настання страхового випадку заявою про виплату страхового відшкодування від 25.11.2014 р., яка отримана відповідачем 03.12.2014 р.

Місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення про відмову в позові, зазначає про те, що страховий випадок стався 07.03.2014 р., а договором передбачено, що при настанні події, що має ознаки страхового випадку, страхувальник або водій застрахованого транспортного засобу зобов'язаний, зокрема, надати оригінал письмової заяви-повідомлення за формою, встановленою страховиком, із визначенням всіх обставин події, страховику не пізніше 3 робочих днів із дня настання події, що може бути визначена страховим випадком, отже у зв'язку з несвоєчасним повідомленням позивачем страховика про настання страхового випадку, відповідач правомірно відмовив позивачу в виплаті страхового відшкодування.

З такими висновками місцевого господарського суду судова колегія не погоджується з огляду на наступне.

Статтею 991 ЦК України та статтею 26 Закону України "Про страхування" передбачено підстави для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування, зокрема, у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.

Однак, з аналізу п.5 ч.1 ст.989 Цивільного кодексу України, яким на страхувальника покладено обов'язок повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором, та ст.991 ЦК України, ст.26 Закону України "Про страхування" випливає, що правове значення має повідомлення страховика про настання страхового випадку в строк, який дає страховику можливість дослідити обставини випадку і дійти висновку про визнання його страховим випадком чи про відмову в цьому.

Тобто, виходячи зі змісту цих норм, можна зробити висновок, що коли виникає страховий випадок, страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору є підставою для відмови лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись окремо у кожному випадку. Несвоєчасне повідомлення страховика про настання страхового випадку саме по собі не може бути підставою для відмови від страхового відшкодування, а лише в тому випадку, коли воно позбавляє страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком, тобто якщо буде доведено про відсутність у страховика відомостей та це могло вплинути на його обов'язок виплатити страхове відшкодування.

Матеріали справи не містять доказів, які свідчили б про наявність у страхової компанії (відповідача) перешкод переконатися, що дана дорожньо-транспортна пригода є страховим випадком, а більш того, страховик має об'єктивну можливість встановити наявність або відсутність страхового випадку.

Такими обставинами зокрема є, та це підтверджується матеріалами справи:

- наявність кримінального провадження, порушеного за фактом незаконного заволодіння транспортним засобом, що належить ТОВ «Доріус». Зазначений факт внесено до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0002046 від 07.03.2014р., що підтверджується довідкою, виданою старшим слідчим СВ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві Ямковим Д.А.;

- наявність доказів та письмових пояснень представників ДО «Автобаза Державного управляння справами»;

- наявність службових записок та письмових пояснень працівників ДО «Автобаза ДУС», які підтверджують факт настання страхового випадку.

Отже, враховуючи, що під час укладення договору страхування сторони у розділі 13 договору №1303533 від 08.10.13р. дійшли згоди, яка саме подія є страховим випадком, несвоєчасне повідомлення позивачем відповідача про його настання не є підставою для відмови у виконанні відповідачем свого обов'язку по виплаті страхового відшкодування на користь позивача.

Враховуючи викладене, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2015р. підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Доріус" задовольнити.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2015р. у справі №910/28941/14 скасувати.

3. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Доріус" задовольнити. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Здорово» (03680, м. Київ, вул. К.Малевича 86-Н) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Доріус» (01014, м. Київ, вул. Бастіонна 15, офіс 6) 1041200,00 грн. (один мільйон сорок одну тисячу двісті) грн. 00 коп.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Здорово» (03680, м. Київ, вул. К.Малевича 86-Н) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Доріус» (01014, м. Київ, вул. Бастіонна 15, офіс 6) 31236 (тридцять одну тисячу двісті тридцять шість) грн. 00 коп. судового збору за розгляд позовної заяви та апеляційної скарги.

5.Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/28941/14.

Повний текст постанови складено та підписано 30.06.2015р.

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді О.М. Баранець

Л.В. Чорна