ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2015 р.Справа № 922/2935/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Бринцева О.В.

при секретарі судового засідання Гула Д.В.

розглянувши справу

за позовом Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради, м. Дніпропетровськ;
до Приватного акціонерного товариства «Харківський Водоканалпроект» , м. Харків;
про визнання недійсним договору
за участю представників:

позивача - Христова Т.О., довіреність № 23/28-06 від 05.01.2015 р.;

відповідача - не з"явився.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Дніпроводоканал" Дніпропетровської міської ради 12.05.2015 р. звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Харківський Водоканалпроект" про визнання недійсним договору на виконання проектно-вишукувальних робіт, послуг (науково-технічної продукції) від 21.12.2011 № 4132. В обґрунтування позову вказує на те, що сторонами не були погоджені суттєві умови спірного правочину; в якості правових підстав позову вказує на норми ст. ст. 16, 202, 203, 215, 628, 905 ЦК України.

В судовому засіданні 09.06.2015 р. оголошено перерву до 10 год. 30 хв. 01.07.2015 р.

Представник позивача позов підтримує в повному обсязі та наполягає на задоволенні позову, з підстав вказаних у позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання після перерви не з'явився, у відзиві на позов від 04.06.2015 р. вх. № 22807 (т. І а.с. 31-32) відповідач проти позову заперечує, просить суд відмовити у його задоволенні та зазначає, що обставини, на які посилається позивач в позовній заяві, не можуть бути підставою для визнання спірного договору недійсним, оскільки на теперішній час всі умови договору зі сторони відповідача виконані, і позивач відмовляється провести кінцевий розрахунок обумовлений умовами договору. Так у відзиві на позов відповідач зазначає про наявність у позивача станом на 01.12.2013р. заборгованості за спірним договором в сумі 299.934,00 грн., а також вказує на пропущення позивачем строку позовної давності.

Окремо відповідач звернувся з клопотанням про застосування позовної давності від 04.06.2015р. вх. №22809 (т. І а.с. 53), у якому посилаючись на те, що строк позовної давності для звернення із позовом за даним спором сплинув 21.12.2014 р., просить відмовити в позові.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно вивчивши надані учасниками судового процесу докази і таким чином з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, суд установив наступне.

Між Відкритим акціонерним товариством "Харківський Водоканалпроект" (виконавець, найменування змінено на Приватне акціонерне товариство "Харківський Водоканалпроект") та Комунальним підприємством "Днепроводоканал" Дніпропетровської міської ради (замовник) укладено договір на виконання проектно-вишукувальних та інших робіт, послуг (науково-технічної продукції) від 21.12.2011 р. № 4132 (т. І а.с. 33-35, додатковою угодою від 31.05.2012 р. №1 змінено найменування виконавця на Приватне акціонерне товариство "Харківський Водоканалпроект", т. І а.с. 39), відповідно до умов п.1.1. якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання по виконанню робіт: Схема оптимізації роботи централізованих систем водовідведення м. Дніпропетровська (Правий берег).

Відповідно до п. 2.1. договору за виконану науково-технічну продукцію згідно даного договору замовник перераховує виконавцю у відповідності із протоколом про договірну ціну: 299.934,00 грн. Замовник до початку робіт перераховує виконавцю аванс у розмірі 15% вартості робіт за договором в сумі 44.990,00 грн. (п. 2.2. договору). Оплата за даним договором здійснюється замовником на протязі 10 календарних днів після оформлення акту здачі-приймання виконаних робіт (п. 2.3. договору).

07.02.2013 р. сторонами було підписано акт здачі-приймання проектно-вишукувальних та інших робіт, послуг (науково-технічної продукції) за договором № 4132 від " 21" грудня 2011р. (т. І а.с. 38), відповідно до якого підлягає оплаті з боку замовника 249.945,00 грн. окрім того ПДВ 20 % - 49989,00 грн., загалом 299934,00 грн.

Розділом 8. Строк дій договору врегульовані такі умови. Початок - з моменту підписання договору та отримання авансу за п. 2.2. (п. 8.1. договору). Закінчення - чотири місяці після підписання договору, отримання вихідних даних та авансу за п. 2.2. (п.8.2. договору). Відповідно до п. 8.3. договору, даний договір вступає в силу з моменту його підписання його сторонами та діє до виконання всіх зобов'язань за договором.

Як стверджує позивач у позовній заяві, строк дії Договору не встановлений, оскільки умови п. 8.2., якими строк дії Договору встановлюється у 4-й місяці після отримання вихідних даних та авансу, суперечать умовам п. 8.3. якими закінчення строку дії Договору прив'язується до конкретної події - виконання Позивачем та Відповідачем усіх зобов'язань по Договору, що на його думку свідчить про недосягнення сторонами істотної умови договору - строку його дії, який у відповідності до ч. 1 ст. 905 ЦК України, сторони при укладенні договору надання послуг зобов'язані встановити.

Водночас позивач вказує на те, що сторонами не узгоджені інші суттєві умови Договору, до яких позивачем віднесені, по-перше, визначення ціни Договору, що обґрунтовується тим, в тексті протоколу угоди про договірну ціну (додаток № 1, т. І а.с. 14) вказано, що він оформлений зі сторони позивача від Комунального підприємства "Дніпроводоканал", у той час як повна назва позивача, у відповідності до статуту підприємства - Комунальне підприємство "Дніпроводоканал" Дніпропетровської міської ради, а скороченою - КП "Дніпроводоканал".

По-друге, підстава для виконання робіт, що вмотивоване тим, що відповідно до п. 1.2. Договору підставою для виконання робіт та надання послуг є лист позивача від 16.11.2011 р. №11985/6-06. Завдання на розробку схеми (Додаток №3) містить посилання на інший лист №11985/606 від 16.11.2011 р. з ручним виправленням п'ятої цифри номеру листа на цифру "5".

По-третє, розмір ціни Договору, що обґрунтовується тим, що у відповідності до п. 2.1. Договору ціна договору є фіксованою, а п. 7.3. Договору визначено що ціна договору є відкритою - такою що підлягає зміні.

Крім цього, позивач зазначає, що договором не встановлений платник по Договору, - згідно з п. 2.1. Договору оплату за надані послуги та виконані роботи розрахунок повинен здійснювати позивач, а умовами завдання на розробку схеми (Додаток №3) платником по Договору визначено "Дніпроводоканал" назва якого, як було зазначено вище, не співпадає з юридичною назвою позивача. Розрахунок вартості виконуємих робіт - кошторис №1 (додаток №2 до договору) оформлено в односторонньому порядку відповідачем без обов'язкового погодження позивачем.

Такі обставини, на думку позивача, є порушенням ч. 1 ст. 203 ЦК України, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів, і є підставою для їх захисту у судовому порядку шляхом визнання недійсним договору договору на виконання проектно-вишукувальних та інших робіт, послуг (науково-технічної продукції) від 21.12.2011р. №4132.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України).

Держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом … визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом (ч.1, 2 ст.20 ГК України).

У відповідності до ст.ст. 1, 2 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Згідно статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується.

У відповідності до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину (або його окремої частини) є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Пунктом 7 та п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", передбачено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Цим же пунктом названої Постанови Верховного Суду України визначено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину

Відповідно до п. 2.11. постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.2013 р. №11 роз'яснено, що за загальним правилом статті 217 ЦК України правочин не може бути визнаний недійсним, якщо законові не відповідають лише окремі його частини і обставини справи свідчать про те, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної його частини. У такому разі господарський суд може визнати недійсною частину правочину. Недійсними частини правочину визнаються за загальними правилами визнання правочинів недійсними із застосуванням передбачених законом наслідків такого визнання. Якщо недійсна частина правочину виконана будь-якою із сторін, господарський суд визначає наслідки такої недійсності залежно від підстави, з якої вона визнана недійсною.

Таким чином, позивач в силу викладеного та у відповідності до вимог ст.4-3 та ст.33 ГПК України (судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень) зобов'язаний довести за допомогою належних та допустимих доказів по-перше: порушення спірним право чином прав та/або охоронюваних законом інтересів позивача; по-друге, наявність передбачених законом підстав для визнання спірного договору недійсними, а саме норм права, котрим цей правочин суперечить і доведення факту невідповідності змісту спірного договору цим нормам.

Позивачем цей тягар доказування не витримано.

Позивачем ні в позовній заяві, ні в додаткових поясненнях, не вказано, яким чином недоліки спірного правочину, про існування яких стверджує позивач, порушують його, позивача, права або охоронювані законом інтереси. Не вказано цього і представником позивача в судових засіданнях.

Відсутність факту порушень прав або охоронюваних законом інтересів означає відсутність підстав для задоволення позовних вимог, адже встановлення такого факту у відповідності до ст.. 16, ЦК України, ст.. 20 ГК України є обов'язковою передумовою застосування судом передбачених цими нормами способів захисту права.

Крім того, позивачем не доведено також і факту невідповідності умов договору вимогам Закону. Відповідні твердження позивача викладені в позовній заяві носять надуманий характер, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм права, перекрученні умов договору та спростовуються наступним.

Так, не відповідають фактичним обставинам справи твердження про те, що сторонами не визначений строк дії спірного договору. Насправді цей строк (строк дії договору) визначений розділом 8 оспорюваного правочину, який має відповідну назву: "Строк дії договору". При цьому в пункті п.8.3. договору визначено безпосередньо строк дії власне договору, а в п.п. 8.1., 8.2. - строк виконання передбачених договором робіт, що очевидно є різними речами.

Не відповідають дійсності твердження позивача щодо відсутності ціни договору. В обґрунтування цих тверджень позивач посилається на те, що в тексті протоколу угоди про договірну ціну (додаток № 1 (т. І а.с. 14)) вказано, що цей протокол оформлений зі сторони позивача від імені Комунального підприємства "Дніпроводоканал", у той час як повна назва позивача, у відповідності до статуту підприємства - Комунальне підприємство "Дніпроводоканал" Дніпропетровської міської ради, а скороченою - КП "Дніпроводоканал".

В дійсності ж найменування замовника в Протоколі узгодження договірної ціни на виконання проектно-дослідницьких та інших робіт, послуг (науково-технічної продукції) (т.І а.с.14) вказано російською мовою: «Коммунальное предприятие «Днепрводоканал», що відповідає скороченій назві позивача російською мовою КП «Днепроводоканал» визначеній у статуті останнього (т.І а.с.21).

Юридично неспроможними є також твердження позивача про відсутність розрахунку вартості робіт відповідача. З матеріалів справи вбачається, що найменування, зміст, обсяг та вартість робіт визначені не тільки додатком №2 до договору (котрий дійсно підписаний лише з боку виконавця), а й іншими документами - власне договором, завданням на розробку схеми оптимізації роботи систем централізованого водовідведення г.Дніпропетровська (Правий берег), актом здачі-прийомки від 07.02.2013р., актом звірки взаємних розрахунків від 01.12.2013р. (котрі підписані без зауважень обома сторонами договору). Такі обставини унеможливлюють висновок про відсутність ціни робіт відповідача та розрахунку їх вартості.

Не можуть бути визнані обґрунтованими і твердження позивача про неузгодження ціни договору мотивовані посиланнями на п.2.1. договору, який передбачає фіксовану ціну, та на п.7.3. договору, який передбачає можливість перегляду ціни до завершення строку їх виконання. Останнім пунктом визначено, що такий перегляд оформлюється шляхом підписання відповідних додаткових угод, що цілком відповідає приписам чинного законодавства про порядок внесення змін до договору (ч.1 ст..652 ЦК України). За відсутності таких додаткових угод вважається, що договір діє в первісній редакції в т.ч. в частині визначеної сторонами у п. 2.1. договору ціни.

Решта зауважень позивача також базується на довільному тлумаченні умов договору та норм ЦК України, а тому відхиляється судом.

Заява відповідача про застосування наслідків пропущення позивачем строку позовної давності відхиляється судом, у відповідності до приписів п. 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського Суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29.05.2013 р. № 10.

Так, за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

В контексті наведеного вбачається, що підстав для застосування наслідків пропущення строку позовної давності немає.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, які складаються з витрат по сплаті судового збору у розмірі 1.218,00 грн., суд керується ст. 49 ГПК України, - судові витрати у даній справі в зв'язку з відмовою в позові покладаються на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 11, 203, 215, 627, 629 ЦК України, ст. 180 ГК України, ст.ст. 1, 4, 12, 32, 33, 43, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 02.07.2015 р.

Суддя О.В. Бринцев

/Справа № 922/2935/15/