ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2015 р. Справа № 908/6063/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Камишева Л.М. , суддя Россолов В.В.,

при секретарі Пляс Л.Ф.,

за участю представників:

позивача - Лаврова А.І., довіреність № 12/6-73 від 07.10.2014 р.;

відповідача - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 2170 З/1-28) на рішення господарського суду Запорізької області від 03 березня 2015 року у справі № 908/6063/14

за позовом Публічного акціонерного товариства "Часівоярський вогнетривкий комбінат", м. Часів Яр Донецької області;

до Публічного акціонерного товариства "Азовзагальмаш", м. Маріуполь Донецької області;

про стягнення суми,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 р. позивач - ПАТ "Часівоярський вогнетривкий комбінат" звернувся до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до ПАТ "Азовзагальмаш", відповідача, про стягнення 116701,89 грн. основного боргу за поставлену продукцію по договору від 06.12.2011 р. № 60/ПО-701/ПСН-04493.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 03.03.2015 р. у справі № 908/6063/14 (суддя Науменко А.О.) позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 116701,89 грн. основного боргу.

Відповідач звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права та неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції, та прийняти нове рішення, яким відмовити у позові в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що відповідачем в період з 16.08.2013 р. по 06.12.2013 р. було сплачено борг за отриману від позивача продукцію в сумі 119000,00 грн. При цьому, як стверджує відповідач, позивачем невірно розраховано суму заборгованості та безпідставно завищено в рахунках та накладних ціну товару, що постачається.

Також зазначає, що додаткових угоди про зміну ціни товару сторони не укладали, у зв'язку з чим мають застосовуватися ціни, передбачені специфікацією № 1 до договору поставки.

Крім того, відповідач вважає, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні заяви відповідача про відстрочку виконання рішення, оскільки наявні виключні обставини, які об'єктивно ускладнюють виконання рішення у даній справі, а саме:

- наявність бюджетної заборгованості з повернення відповідачу зайво сплаченого податку на прибуток в сумі 39 334 864, 55 грн та податку на додану вартість в сумі 22 775 085, 00 грн.;

- періодичне зупинення роботи Казначейської служби України через терористичні дії в Донецькій області;

- фінансово-економічні труднощі підприємства відповідача, які виникли з жовтня 2013 року через бойові дії в Донецькій області та зміну кон'юнктури ринку.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 07.04.2015 р. апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження та призначено до розгляду на 21.05.2015 р.

Розпорядженням секретаря першої судової палати Харківського апеляційного господарського суду від 20.05.2015 р., у зв'язку з відпусткою судді Івакіної В.О., для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Камишева Л.М., суддя Россолов В.В.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 21.05.2015 р. розгляд справи було відкладено на 18.06.2015 року на 11:00 год.

Позивач у запереченні на апеляційну скаргу від 19.05.2015 р. вх. № 7861 та представник позивача в судових засіданнях 21.05.2015 р. та 18.06.2015 року не погоджується з доводами відповідача, викладеними в апеляційній скарзі, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Свої заперечення обгрунтовує тим, що позивачем при здійсненні розрахунку заборгованості відповідача враховано здійснені відповідачем проплати в період з 16.08.2013 р. по 06.12.2013 р.

При цьому, відповідач прийняв поставлений товар за цінами, визначеними у видаткових накладних без жодних заперечень, не відмовився від прийняття товару та не повернув його позивачу, у зв'язку з чим посилання відповідача на необґрунтовану зміну цін на поставлений товар є безпідставним.

До того ж, як вказує позивач, з урахуванням п. 8.2. договору (будь-які зміни до договору вважаються лише за умови, що вони здійснені в письмовій формі та підписані уповноваженими представниками сторін), письмова форма зміни ціни договору була дотримана при складанні та підписанні видаткових накладних з новою ціною.

Також позивач зазначає, що заява відповідача про відстрочку виконання рішення на шість місяців не підлягає задоволенню з наступних підстав:

- тяжке фінансове становище не є винятковою обставиною, що унеможливлює виконання рішення і не може бути підставою для відстрочення його виконання.

- позивач перед зверненням до суду за захистом своїх прав та законних інтересів використав право на досудове врегулювання спору, яке з боку відповідача було проігнороване;

- з моменту поставки спірної продукції до прийняття рішення судом першої інстанції минуло більше 18 місяців.

Представник відповідача в судове засідання 18.06.2015 р. не з'явився, 15.06.2015 р. відповідач електронною поштою надіслав до Харківського апеляційного господарського суду клопотання (вх. № 9286 від 15.06.2015 р.), в якому, посилаючись на проведення в Донецькій області антитерористичної операції, складність транспортного сполучення між м. Маріуполь та м. Харків, просить справу розглядати без участі його представника.

А тому колегія суддів розглядає апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами, відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі, відзиві на апеляційну скаргу доводи відповідача та позивача, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи та було вірно встановлено місцевим господарським судом, 06.12.2011 р. між ПАТ "Часівоярський вогнетривкий комбінат", постачальником, та ПАТ "Азовзагальмаш", покупцем, було укладено договір № 60/ПО-701/ПСН-04493 (далі - договір поставки, згідно з п. 1.1 якого постачальник постачає у власність, а покупець приймає та оплачує продукцію, а також сплачує додаткові послуги і товари, пов'язані з пакуванням, завантаженням та транспортуванням продукції, далі "послуги", на умовах, визначених в цьому договорі.

Асортимент (марка), кількість і ціна продукції, перелік і вартість послуг визначаються специфікацією, яка є невід'ємною частиною цього договору.

В пункті 9.1. договору поставки в редакції додаткової угоди № 2 від 11.10.2013 р. встановлено, що договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2014 р., щодо порядку розрахунків - до повного виконання сторонами зобов'язань за цим договором.

Згідно із ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 ст. 712 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно із ст. 692 Цивільного кодексу України покупець, зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору № 60/ПО-701/ПСН-04493 за видатковими накладними: № 983 від 13.08.2013 р. (рахунок № 151240) на суму 36243,25 грн., № 491 від 13.08.2013 р. (рахунок № 151140) на суму 1579,68 грн., № 991, № 495 від 14.08.2013 р. (рахунок № 152040) на суму 26090,41 грн., № 504, № 997 від 15.08.2013 р. (рахунок № 153840) на суму 27370,06 грн., № 1010 від 19.08.2013 р. (рахунок № 155240) на суму 31365,84 грн., позивач поставив відповідачу товар на суму 122 649,24 грн.

Пунктами 3.2-3.3 договору № 60/ПО-701/ПСН-04493 встановлено, що оплата вартості поставки здійснюється в строки, зазначені в специфікації по продукції, що поставляється.

У випадку, якщо специфікацією не визначено строк оплати вартості поставки або її частини, то оплата вартості поставки або її частини здійснюється на підставі пред'явлених рахунків до моменту поставки. У випадку якщо строк оплати вартості продукції або її частини не визначений специфікацією, а постачальник здійснив постачання без її оплати в повному обсязі або частково, покупець зобов'язаний оплатити борг протягом 10 днів з моменту постачання.

На виконання договору № 60/ПО-701/11/ПСН-04493 від 06.12.2011 р. в 2013 р. позивач поставив в адресу відповідача товарно-матеріальні цінності на загальну суму 339702 грн., в тому числі був поставлений товар в серпні 2013 р., за яким відповідач не виконав зобов'язання щодо оплати за отриманий товар на суму 122649,24 грн.

Загальна сума оплати, яка надійшла від відповідача на розрахунковий рахунок позивача в 2013 р. за спірним договором склала 223000 грн. (платіжні доручення: № 533956 від 04.02.2013 р., № 535096 від 13.02.2013 р., № 539472 від 13.03.2013 р., № 541195 від 25.03.2013 р., № 543557 від 12.04.2013 р. № 543906 від 15.04.2013 р., № 560388 від 16.08.2013 р., № 560750 від 19.08.2013 р., № 561574 від 27.08.2013 р., № 574683 від 06.12.2013 р.).

Відповідач у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі вказує на те, що оплатив вказані вище рахунки та накладні на загальну суму 119000,00 грн. з посиланням на платіжні доручення № 560388 від 16.08.2013 р., № 560750 від 19.08.2013 р., № 561574 від 27.08.2013 р., № 574683 від 06.12.2013 р.

При цьому, у наведених платіжних дорученнях в графі призначення платежу відповідачем зазначено номер спірного договору, а не номери рахунків, виписаних позивачем за серпень 2013 р.

Станом на 01.08.2013 р. за спірним договором відповідач заборгував позивачу 113052,65 грн., що підтверджується наданими документами (рахунки, накладні за період: з 06.02.2013 р. - 19.08.2013 р., платіжні доручення № 533956 від 04.02.2013 р. № 535096 від 13.02.2013 р. № 539472 від 13.03.2013 р., № 541195 від 25.03.2013 р. № 543557 від 12.04.2013 р., № 543906 від 15.04.2013 р., № 560388 від 16.08.2013 р., № 560750 від 19.08.2013 р., № 561574 від 27.08.2013 р., № 574683 від 06.12.2013 р.)

Разом з цим, оплату в сумі 119000,00 грн. зараховано в рахунок погашення заборгованості в хронологічному порядку, з урахуванням зазначеного, залишились неоплаченими накладні: № 983 від 13.08.2013 р. (рахунок №151240) на суму 30295,90 грн., № 491 від 13.08.2013 р. (рахунок № 151140) на суму 1579,68 грн., № 991, № 495 від 14.08.2013 р. (рахунок № 152040) на суму 26090,41 грн., № 504, № 997 від 15.08.2013 р. (рахунок № 153840) на суму 27370,06 грн., № 1010 від 19.08.2013 р. (рахунок № 155240) на суму 31365,84 грн., всього на суму 116701,89 грн.

Слід зазначити, що при оформленні накладних допущено описку, а саме: замість посилання на номер договору: "№ 60/ПО-701/11/ПСН-04493", вказано: "№ 60/ПО-701/11/ПСН-04403", оскільки доказів укладення будь-яких інших договорів з номером № 60/ПО-701/11/ПСН-04403 сторонами по справі суду не надано.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання на лежним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутно сті конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлена обов'язковість договору для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Таким чином, оскільки відповідач не надав доказів оплати поставленого йому позивачем товару та не висунув заперечень з приводу якості, кількості, ціни поставленого товару на дану суму, господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимога позивача про стягнення 116701,89 грн. заборгованості є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Посилання відповідача у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі на безпідставність зміни ціни товару колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки відповідач прийняв поставлений товар за цінами, визначеними у видаткових накладних, не відмовився від прийняття товару та не повернув його позивачеві.

При цьому, як вірно зазначив господарський суд першої інстанції, письмова форма зміни ціни договору була дотримана при складанні та підписання видаткових накладних з новою ціною, що не суперечить п. 8.2 договору № 60/ПО-701/11/ПСН-04493 (будь-які зміни до договору вважаються дійсними лише за умови, що вони здійснені в письмовій формі та підписані уповноваженими представниками сторін).

Тобто сторонами було внесено зміни до договору поставки щодо ціни товару у письмовій формі у спрощений спосіб, передбачений статтею 207 Цивільного кодексу України.

Відповідач у своїй заяві про відстрочку виконання судового рішення від 20.02.2015 року просив суд відстрочити виконання на шість місяців.

При цьому, в обґрунтування вказаної заяви відповідач посилався на те, що існують виключні обставини, які об'єктивно ускладнюють виконання рішення у даній справі, а саме:

- наявність бюджетної заборгованості з повернення відповідачу зайво сплаченого податку на прибуток в сумі 39334864,55 грн. та податку на додану вартість в сумі 22775085,00 грн.;

- періодичне зупинення роботи Казначейської служби України через терористичні дії в Донецькій області;

- фінансово-економічні труднощі підприємства відповідача, які виникли з жовтня 2013 року через бойові дії в Донецькій області та зміну кон'юнктури ринку.

На наявність цих обставин та на їх винятковість відповідач також посилався в апеляційній скарзі, вказуючи на безпідставне залишення місцевим господарським судом без задоволення заяви відповідача про відстрочку виконання судового рішення.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у наданні відповідачу відстрочки виконання судового рішення на шість місяців, зважаючи на таке.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Відповідно до п. 7.1-7.2 Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17.10.2012 р. № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Підставою для відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Слід зазначити, що господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи утруднюють його виконання, а тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, тобто, до заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи утруднення виконання рішення.

Як вірно вказав господарський суд першої інстанції, посилання відповідача на важкий фінансовий стан не є винятковою обставиною. До того ж, відповідачем не додано доказів відсутності коштів на його банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення.

Також слід зазначити, що надання відстрочки виконання рішення на шість місяців порушить інтереси позивача та може становити порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права на доступ до суду.

Так, право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Ноrnsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" (Іmmobiliare Saffi v. Italy), [GС], N 22774/93, п. 66. ЕСНR 1999-V).

Як вже зазначалося, поставка спірного товару відбулась в серпні 2013 року, а тому, як вірно зазначив господарський суд першої інстанції, відстрочення судового рішення ще на 6 місяців призведе до невиправданого затягування виконання судового рішення і як наслідок - до порушення інтересів позивача.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 33, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 03.03.2015 року у справі № 908/6063/14 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 23.06.2015 року.

Головуючий суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Камишева Л.М.

Суддя Россолов В.В.