ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року Справа № 910/19979/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:Ходаківської І.П.
суддівФролової Г.М. (доповідача), Яценко О.В.
за участю представників:
позивачаЧатченко Т.Ю., дов. від 08.10.14
відповідачаКацедан Л.В., дов. від 20.01.15
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 01.04.15
у справі№910/19979/14 господарського суду міста Києва
за позовомПублічного акціонерного товариства "Лізингова компанія "Укртранслізинг"
доДержавного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця"
простягнення 6 454 685,64 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Лізингова компанія "Укртранслізинг" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" про стягнення 6 454 685,64 грн. основного боргу, 2 611 002,49 грн. пені та 461 375,02 грн. 3% річних (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог). Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором сублізингу та обґрунтовані приписами статей 525, 526, 530, 625, 629 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України.

Рішенням господарського суду міста Києва від 02.12.2014 у справі №910/19979/14 (суддя Ярмак О.М.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.04.2015 (судді: Ткаченко Б.О. - головуючий, Зеленін В.О., Шевченко Е.О.) позов задоволено повністю. Стягнуто з Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" на користь Публічного акціонерного товариства "Лізингова компанія "Укртранслізинг" 6 454 685,64 грн. основного боргу, 2 611 002,49 грн. пені, 461 375,02 грн. 3% річних та 73080,00 грн. судового збору. Судові рішення мотивовано, зокрема, тим, що доказів сплати відповідачем лізингових платежів у строки, встановлені в договорі, матеріали справи не містять, відтак позовні вимоги є обґрунтованими.

Не погоджуючись з судовими рішеннями, Державне територіально-галузеве об'єднання "Південно-Західна залізниця" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення та постанову у справі скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, мотивуючи касаційну скаргу доводами про порушення судами норм матеріального та процесуального права. Заявник зазначає, що судами залишені поза увагою приписи Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" якими, зокрема, заборонено задоволення прав кредиторів у зв'язку з проведенням реорганізації забезпечення виконання зобов'язань, їх дострокового припинення або виконання та відшкодування збитків; правонаступником всіх прав та обов'язків Південно-Західної залізниці визначено ПАТ "Українська залізниця".

Позивач надав відзив на касаційну скаргу та просить судові рішення залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Фролової Г.М., пояснення представників сторін, присутніх у судовому засіданні, перевіривши матеріали справи на предмет правильності застосування судами норм чинного законодавства та доводи касаційної скарги, колегія суддів відзначає наступне.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, 25.06.2007 між Відкритим акціонерним товариством "Лізингова компанія "Укртранслізинг", яке реорганізовано в Публічне акціонерне товариство "Лізингова компанія "Укртранслізинг" (сублізингодавець) та Державним територіально-галузевим об'єднанням "Південно-Західна залізниця" (сублізингоодержувач) було укладено договір № 87/ПЗ-Л-0716-75/НЮ, предметом якого є пасажирські вагони, виготовлені згідно з ТУ 3183-014- (купейного типу з радіокупе), ТУ 3183-018-00 (типу СВ), ТУ 3183-022-03 (плацкартного типу), та специфікацією, яка є невід'ємною частиною договору (Додаток № 1), відповідно до встановлених сублізингоодержувачем технічних вимог, визначених додатком №2, який є невід'ємною частиною договору, отриманий раніше від лізингодавця та передається сублізингодавцем в строкове платне володіння і користування сублізингоодержувачу на умовах, визначених цим договором і з дозволу лізингодавця. За умовами пункту 2.1 договору сублізингодавець зобов'язується передати на умовах фінансового сублізингу у строкове платне володіння і користування відповідно до встановлених сублізингоодержувачем специфікацій (Додаток № 1 до Договору, що є його невід'ємною частиною) та технічних вимог (Додаток № 2 до договору, що є його невід'ємною частиною) Предмет лізингу, отриманий раніше від лізингодавця, а сублізингоодержувач зобов'язується прийняти від сублізингодавця Предмет лізингу та сплачувати йому за користування Предметом лізингу протягом визначеного цим Договором строку обумовлені лізингові платежі. Пунктом 3.1 Договору сторони погодили, що загальна ціна цього договору визначається, виходячи з підписаних сторонами Графіків лізингових платежів по кожній партії предмета лізингу, які узгоджуються та підписуються сторонами та є невід'ємною частиною цього договору. Згідно з пунктом 3.2 договору вартість предмета лізингу за договором складає 116 838 000,00 грн. з ПДВ. Розмір винагороди сублізингодавця становить 17 % річних за кожну партію предмета лізингу (пункт 3.3 договору). Відповідно до пункту 3.4 Договору, лізингові платежі сплачуються щомісячно в національній валюті України в безготівковому порядку незалежно від результатів господарської діяльності сублізингоодержувача, з прив'язкою до доларового еквіваленту по курсу НБУ. Згідно з пунктом 3.6 договору, зобов'язання лізингоодержувача по оплаті лізингових платежів та інших сум, передбачених даним договором, що підлягають сплаті, вважаються виконаними тільки після перерахування суми відповідного платежу на рахунок сублізингодавця. Датою виконання грошових зобов'язань сублізингоодержувачем, які передбачені цим договором, є дата перерахування грошових коштів на поточний рахунок сублізингодавця. Відповідно до пункту 4.1 договору строк фінансового сублізингу становить 84 місяці. Перебіг терміну лізингу починається з дати підписання Акта приймання-передачі кожної партії предмета лізингу, який підписується сторонами. Пунктом 9.2 договору встановлено, якщо сублізингоодержувач порушує передбачені договором терміни перерахування лізингових платежів та інших сум, що підлягають сплаті відповідно до умов договору, то на суму простроченої заборгованості сублізингодавець має право нарахувати пеню, починаючи з наступного дня з дати настання терміну виконання зобов'язань, встановленого договором, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на дату виникнення простроченої заборгованості, у відсотках від суми невиконаних зобов'язань за кожний день прострочення виконання зобов'язань.

Крім того, як установлено, 25.06.2007 року між Приватним підприємством "ВТБ лізинг Україна" (лізингодавець), ВАТ "ЛК "Укртранслізинг" як сублізингодавцем та ДТГО "Південно-Західна залізниця" як сублізингоодержувачем було укладено Угоду про порядок взаємодії по виконанню договору сублізингу № 87/ПЗ-Л-0716-75/НЮ від 25.06.2007 року, якою сторони погодили, що позивач та лізингодавець відносно відповідача виступають як солідарні кредитори, проте право безпосередньої вимоги до ДТГО "Південно-Західна залізниця" може виникнути у лізингодавця тільки з моменту припинення договору фінансового лізингу № 96-ФЛ від 14.06.2007, укладеного між ПП "ВТБ лізинг Україна" та ВАТ "ЛК "Укртранслізинг". Пунктом 2 Угоди передбачено, що грошові розрахунки між сублізингодавцем і сублізингоодержувачем за договором фінансового сублізингу повинні проводитись виключно через розрахунковий рахунок сублізингодавця, відкритий у ВАТ ВТБ Банк м. Київ.

Також судами установлено, що за актами приймання-передачі майна в сублізинг від 31.03.2008 до Договору № 87/ПЗ-Л-0716-75/НЮ від 25.06.2007 (додаток № 5 до Договору), позивач передав, а відповідач прийняв у тимчасове користування на умовах Договору предмет сублізингу, а саме: вагони купейного типу з радіо купе у кількості двох одиниць, вагони типу СВ у кількості шістнадцять одиниць, вагони відкритого типу (плацкартний) у кількості шести одиниць.

З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду у даній справі є вимога Публічного акціонерного товариства "Лізингова компанія "Укртранслізинг" про стягнення з Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" 6 454 685,64 грн. заборгованості з оплати лізингових платежів, а також 2 611 002,49 грн. пені та 461 375,02 грн. 3% річних.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частина 2 цієї статті).

Частиною 2 статті 11 Кодексу серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків визначено договори та інші правочини.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить стаття 526 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Кодексу).

Статтею 628 Кодексу визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 Кодексу).

Відповідно до частини 1 статті 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

За приписами статті 5 Закону України "Про фінансовий лізинг" сублізинг - це вид піднайму предмета лізингу, у відповідності з яким лізингоодержувач за договором лізингу передає третім особам (лізингоодержувачам за договором сублізингу) у користування за плату на погоджений строк відповідно до умов договору сублізингу предмет лізингу, отриманий раніше від лізингодавця за договором лізингу. У разі передачі предмета лізингу в сублізинг право вимоги до продавця (постачальника) переходить до лізингоодержувача за договором сублізингу. У разі передачі предмета лізингу в сублізинг обов'язковою умовою договору сублізингу є згода лізингодавця за договором лізингу, що надається в письмовій формі. До договору сублізингу застосовуються положення про договір лізингу, якщо інше не передбачено договором лізингу.

Статтею 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" унормовано, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Господарські суди попередніх інстанцій установили, що заборгованість відповідача по сплаті лізингових платежів за договором № 87/ПЗ-Л-0716-75/НЮ за період з січня 2014 року по вересень 2014 року станом на 14.11.2014 року складає 6 454 685,64 грн., доказів погашення заборгованості відповідачем не надано.

За приписами статті 610 цього Кодексу порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 Кодексу).

За приписами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 625 Кодексу).

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, господарські суди установили факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань зі сплати лізингових платежів та також визнали обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та пені.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина 2 статті 34 Кодексу).

За приписами статті 43 цього Кодексу господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи викладене, господарські суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Заперечення відповідача, зокрема, щодо реорганізації залізниці, були розглянуті та обґрунтовано відхилені судом апеляційної інстанції. Доводи, викладені заявником в касаційній скарзі, вказаних висновків не спростовують.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що судами було повно та всебічно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та прийнято рішення та постанову з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.04.15 у справі №910/19979/14 господарського суду міста Києва залишити без змін.

Головуючий І.Ходаківська

Судді Г.Фролова

О.Яценко