Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "25" червня 2015 р. Справа № 906/656/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Маріщенко Л.О.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Державного підприємства "Білокоровицьке лісове господарство" (с. Нові Білокоровичі Олевського району Житомирської області)

до Приватного підприємця Дворецького Геннадія Яковича (м. Олевськ Житомирської області)

про стягнення 62178,93 грн.

Позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача на його користь 60351,93 грн, з яких: 33802,02 грн боргу згідно товарно-транспортних накладних № 033214 від 03.12.2008, № 33215 від 03.12.2008, № 33216 від 02.12.2008, № 33217 від 02.12.2008, №33218 від 01.12.2008, № 33219 від 01.12.2008; 3% річних в сумі 6337,18 грн та інфляційних втрат в сумі 20212,73 грн.

Позивач заявою № 657 від 14.05.2015 просив розгляд справи проводити без участі повноважного представника.

Відповідач в судовому засіданні 09.06.2015 проти позовних вимог заперечив у повному обсязі. Зазначив, що дійсно в 2008 році отримував від позивача лісопиломатеріали, але за них повністю розрахувався. Докази оплати боргу відсутні, оскільки пройшло вже майже сім років. Заявив про застосування позовної давності.

Сторони вимог ухвали суду від 09.06.2015 у справі №906/656/15 не виконали, своїх представників в судове засідання не направили. Про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Враховуючи клопотання позивача від 14.05.2015, в якому він просить розглядати справу без участі його повноважного представника та те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження у справі про час і місце розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за відсутності представників сторін, за наявними у справі матеріалами, у відповідності до вимог ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, наявні в ній, господарській суд,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи між Державним підприємством "Білокоровицьке лісове господарство" (продавець) та ПП Дворецьким Г.Я. (покупець) 10.11.2008 був укладений договір купівлі - продажу лісопродукції №159.

На виконання умов договору позивача в період з 1 по 3 грудня 2008 відвантажив відповідачеві лісопродукцію, заборгованість з оплати за яку на час звернення до суду становить 33 802,02 грн.

Факт поставки позивачем на отримання лісопродукціїї відповідачем підтверджується копіями товарно - транспортних накладних від № 033214 від 03.12.2008, № 33215 від 03.12.2008, № 33216 від 02.12.2008, № 33217 від 02.12.2008, №33218 від 01.12.2008, № 33219 від 01.12.2008; копіями специфікацій до ТТН,довіреностю від 01.12.2008 №475410 на ім'я Дворецького Геннадія Яковича на отримання лісопродукції від ДП "Білокоровицьке лісове господарство".

Відповідач в судовому засіданні 09.06.2015 підтвердив отримання від позивача у 2008 році лісопродукції, але доказів оплати за неї не надав.

Таким чином, відповідачем не були виконані взяті на себе зобов'язання за договором від 01.11.2008 з оплати за товар, що свідчить надіслані позивачем на його адресу претензії про порушення умов договору.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) шкоди.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобов'язання, згідно ст. 610 ЦК України, є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 174 ГК України господарські зобов'язання виникають безпосередньо із господарського договору або безпосередньо із закону.

В силу ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За даними позивача станом на день прийняття рішення у справі заборгованість відповідача становить 33 802,02 грн., а також нараховані 20 212,73 грн інфляційних та 6 337,18 - 3% річних.

Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідач в судовому засіданні подав клопотання про застосування позовної давності. Вважає, що позовна давність щодо вимог позивача закінчилась у 2011 році, оскільки у 2008 році повністю розрахувався з позивачем за отриману лісопродукцію.

Позивач не виконав вимог ухвали суду від 09.06.2015 про надання пояснень щодо застосування строку позовної давності та не подав заяву про поновлення строку позовної давності з поважних причин її пропущення..

Відповідно до п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29.05.2013 року № 10, за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Згідно із вимогами ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За умовами ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 ЦК України).

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача 33 802,02 грн боргу 05.05.2015, внаслідок чого пропустив строк позовної давності для звернення до суду при відсутності будь-яких поважних причин для такого пропуску. Судом також встановлено, що позивачем надано суду копію фіскального чеку від 13.04.11 на підтвердження надіслання відповідачеві претензії №527 від 29.04.2013 щодо погашення заборгованості в сумі 33 802,02 грн.

Позивачем не надано суду доказів, що свідчить про визнання відповідачем свого боргу або іншого обов'язку.

Разом з тим, відповідно до п. 2.3 Постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29 травня 2013 року №10, якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв'язку зі сплавом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

За таких обставин, встановивши обґрунтованість вимог позивача, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог з підстав спливу позовної давності, про застосування якої заявлено іншою стороною у справі.

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними та допустимими у справі доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 32 ГПК доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін.

У відповідності до положень ст.49 ГПК України, судові витрати по справі покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 26.06.15

Суддя Маріщенко Л.О.

Друк:

1 - у справу,

2,3 - сторонам (рек. з повід.)