ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2015 р. Справа № 914/605/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого-судді Кордюк Г.Т.

суддів Гриців В.М.

Давид Л.Л.

Розглянувши апеляційну скаргу розглянувши апеляційну скаргу ПАТ "Страхова компанія "Поліс-Центр", за № 109 від 06.05.15

на рішення Господарського суду Львівської області від 21.04.15

у справі № 914/605/15

за позовом: ПАТ "Страхова компанія "Поліс-Центр", м. Ужгород

до відповідача: ФОП ОСОБА_2, АДРЕСА_1про: стягнення 317 769 грн. 17 коп. безпідставно отриманих коштів.

за участю представників:

від позивача: Шерегі В.М. - представник;

від відповідача: ОСОБА_4 - представник;

Автоматизованою системою документообігу суду справу № 914/605/15розподілено до розгляду судді - доповідачу Кордюк Г.Т., введено до складу судової колегії суддів Гриців В.М. та Давид Л.Л.

Ухвалами Львівського апеляційного господарського суду від 20.05.15 скаржнику поновлено строк на подання апеляційної скарги, апеляційну скаргу у даній справі прийнято до провадження, справу призначено до розгляду на 18.06.15.

Ухвалою суду від 18.06.15 розгляд апеляційної скарги відкладено на 25.06.15.

Рішенням господарського суду Львівської області від 21.04.15 року (суддя - Матвіїв Р.І.) у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване ти, що між сторонами виникли відносини, що регулюються положеннями про договір надання послуг, про що свідчать акти здачі-приймання робіт, а відтак суд дійшо висновку, що кошти в сумі 272 500 грн. були сплачені позивачем на виконання домовленостей, досягнутих сторонами в таких актах, тобто правомірно, у зв'язку з чим відсутні підстави для застосування положень ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ПАТ "Страхова компанія "Поліс-Центр" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 21.04.15 та постановити нове рішення, яким стягнути з ФОП ОСОБА_2 - 317 769 грн. 17 коп. безпідставно отриманих коштів.

При цьому, скаржник посилається на те, що оскільки договір про надання консультаційних послуг №500/12 від 10.01.12 визнаний судом неукладеним, а відтак суд першої інстанції дійшов хибного висновку стосовно того, що сторонами досягнуто згоди щодо істотних умов договору, зокрема предмету, оскільки акти виконаних робіт не містять визначення конкретної послуги, також акти виконаних робіт не містять визначення умов щодо кількості наданих послуг, строк їх надання, ціновий вираз чи порядок їх встановлення.

Відтак, на думку апелянта, суд першої інстанції помилково прийшов до висновку стосовно виникнення між сторонами правовідносин, які регулюються ст.901 ЦК України на підставі актів виконаних робіт.

Також, скаржник зазначає про те, що посилання місцевого господарського суду на те, що акти не визнавалися судом не дійсними є помилковим, оскільки, на його думку акти не є правочином, а відтак у даному випадку не застосовуються положення ст.202 ЦК України.

24 червня 2015 року до Львівського апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, з підстав законності та обґрунтованості рішення суду.

У судовому засіданні представники сторін навели свої доводи та міркування.

Колегія суддів, заслухавши пояснення присутніх представників, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права не знайшла підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Львівської області від 06.05.15 у даній справі з огляду на наступне:

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 10 січня 2012 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Поліс-Центр" та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було укладено договір № 500/12 про надання консультаційних послуг, відповідно до п. 1 якого замовник в порядку та на умовах, визначених цим договором, дає завдання, а виконавець приймає на себе зобов'язання надати за плату замовнику послуг щодо проведення консультаційного обслуговування персоналу замовника із фінансових та економічно-правових питань, пов'язаних з виробничою діяльністю замовника. Замовник протягом 3-х днів з моменту підписання договору надає виконавцю необхідну інформацію по специфікації діяльності замовника для якісного консультування (п. 3.1 договору).

У п. 4.1 договору сторони визначили, що за виконанння обов'язків, передбачених цим договором, замовник виплачує виконавцю грошову винагороду згідно з актом зачі-прийняття виконаних робіт в залежності від ступеня якості і кваліфікованості виконаних робіт. Термін оплати: протягом 3-ьох днів з моменту підписання акту здачі-приймання робіт.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 30.09.14 у справі № 914/2846/14 в позові Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Поліс-Центр" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_5 про визнання недійсним договору про надання консультаційних послуг та застосування наслідків недійсності договору і стягнення 272 500, 00 грн. відмовлено. Дане рішення залишене без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 14.01.2015 року та постановою Вищого господарського суду України від 18.03.2015 року, копії яких долучені сторонами до матеріалів справи.

Разом з цим, зазначено, що сторони укладаючи оспорюваний правочин не досягнули згоди щодо ціни договору (вартості послуг), строку договору та предмету договору, які є його істотними умовами, останній є неукладеним (таким, що не відбувся), з чим погодилась колегія суддів Вищого господарського суду України.

Відтак, договір № 500/12 про надання консультаційних послуг є неукладеним.

Зважаючи на наведене, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Поліс-Центр", беручи до уваги те, що договір № 500/12 про надання консультаційних послуг від 10.01.2012 року є неукладеним, вважає грошові кошти перераховані за цим договором такими, що набуті Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 без достатньої правової підставі і як наслідок підлягають поверненню поивачу на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Розглянувши матеріали справи та докази,що містяться у ній, колегія суддів зазначає наступне:

Загальні положення про зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави врегульовано главою 83 ЦК України. Зокрема, вказаною главою врегульовано два види позадоговірних зобов'язань:

зобов'язання, що виникають внаслідок безпідставного набуття майна - помилкове повторне виконання зобов'язань (повторна поставка товарів, повторна оплата рахунків), помилкова поставка товарів чи помилкове перерахування коштів на адресу неналежного набувача, оплата рахунку за послугу, яку фактично не отримано, збільшення майна внаслідок стихійного лиха, повернення позикових коштів не тому кредитору;

зобов'язання, що виникають внаслідок безпідставного збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої особи (потерпілого) - несплата послуг, якими фактично скористувався набувач (комунальних при відсутності договору), виконання зобов'язань замість третіх осіб (сплата податку за землю, яка перебуває в користуванні декількох осіб),

Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Для виникнення зобов'язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: збільшення майна однієї сторони (набувачем), з одночасним зменшенням його у іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Позивач повинен довести, що мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, передбачених статтею 11 ЦК України.

З матеріалів справи, зокрема з меморіальних ордерів з 01.01.2012 року по 28.07.2014 року вбачається, що позивачем було оплачено 272 500 грн. за надані послуги.

В матеріалах справи містяться акти здачі-приймання робіт (а.с.42-64) за період з 12.01.2012 року по 03.03.2014 року, належним чином завірені копії яких знаходяться в матеріалах справи, підтверджується надання послуг на загальну суму 289 250 грн., зокрема, згідно з актом № 01/12 від 12.01.2012 року на суму 16 750,00 грн., № 02/12 від 29.02.2012 року на суму 16 750,00 грн., № 03/12 від 30.03.2012 року на суму 7 800,00 грн., № 04/13 від 31.05.2012 року на суму 14 800,00 грн., № 05/12 від 19.07.2012 року на суму 9 600,00 грн., № 06/12 від 27.09.2012 року на суму 14 300,00 грн., № 07/12 від 12.11.2012 року на суму 10 800,00 грн., № 08/12 від 24.12.2012 року на суму 17 300,00 грн., № 01/13 від 31.01.2013 року на суму 10 500,00 грн., № 02/13 від 28.02.2013 року на суму 14 150,00 грн., № 03/13 від 30.04.2013 року на суду 13 000,00 грн., № 04/13 від 27.06.2013 року на суму 19 500,00 грн., № 05/13 від 31.07.2013 року на суму 9500,00 грн., № 06/13 від 30.08.2013 року на суму 8 500,00 грн., № 07/13 від 10.09.2013 року на суму 6 800,00 грн., № 08/13 від 10.10.2013 року на суму 5 500,00 грн., № 09/13 від 22.10.2013 року на суму 20 600,00 грн., № 10/13 від 28.11.2013 року на суму 15 600,00 грн., № 11/13 від 26.12.2013 року на суму 24 500,00 грн., № 01/14 від 31.01.2014 року на суму 12 400,00 грн., № 02/14 від 20.02.2014 року на суму 9 600 грн., № 03/14 від 03.03.2014 року на суму 11 000,00 грн.

Наведеним підтверджується, що відповідач отримав спірні кошти згідно з описаними вище актами здачі-приймання робіт, оформленими належним чином, підписаними представниками обох сторін, скріпленими печаткою підприємства позивача, які не оспорюються сторонами у справі. Позивач також не заперечує оригінальності вказаних актів здачі - приймання робіт.

З цього приводу суд апеляційної інстанції зазначає, що у відповідності до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом - це одна із основних вимог його чинності. Якщо законом визначена конкретна форма, в якій обов'язково має вчинятися правочин, то її необхідно дотримуватися. У разі не дотримання цієї вимоги, настають негативні наслідки. Формою правочину є спосіб вираження волі його сторін. Відповідно до статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) .

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 180 Господарського кодексу України з зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Згідно з п. п. 1, 2 статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Як вбачається з актів здачі-приймання робіт, складених представниками сторін, між сторонами виникли відносини, що регулюються нормами про надання послуг. Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Спеціальних вимог до форми договору про надання послуг законодавством не передбачено.

Приписи закону, які регулюють відносини за договором про надання послуг, пов'язують обов'язок замовника оплатити послуги не лише з фактом їх надання виконавцем, а з фактом передачі послуг на підставі акта (позиція ВСУ у справі №3-7гс14 від 08.04.14).

Із Листа Державної податкової адміністрації України від 28.12.2005р. за №1178/10/31-106 «Про віднесення до складу валових витрат вартості одержаних послуг» можна зробити висновки, що акт приймання-передачі товарів (робіт, послуг), яким оформляються результати відповідного договору, повинен містити вимоги, які ставляться до первинних документів, наведені у ст. 9 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Наявні у матеріалах справи акти здачі-приймання робіт містять назву, дату та місце складення, реквізити сторін, підписи та печатку (за наявності) представників сторін, вид робіт (послуги) - консультаційні послуги, вартість винагороди у кожному конкретному випадку, тобто є належним чином оформлені та мають юридичну силу і свідчать про взаємне виконання сторонами своїх зобов'язань незалежно від укладення чи не укладення договору № 500/12 про надання консультаційних послуг від 10.01.2012 року.

Також, як вірно зазначено місцевим господарським судом, у вказаних актах сторони також зазначили про відсутність взаємних претензій. Відтак, наявність зазначених актів здачі-приймання робіт підтверджує виконання сторонами взаємних обов'язків : надання і прийняття відповідних послуг, що було підставою для здійснення позивачем оплати наданих послуг, що в свою чергу підтверджується меморіальним ордером.

Таким чином, як зазначено вище, майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

В матеріалах справи відсутні докази, а позивачем не спростовано факту надання консультаційних послуг на спірну суму.

Позивачем не доведено, що мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав і обов'язків.

Зважаючи на наведене вище та встановлення факту виникнення між сторонами відносин, що регулюються положеннями про договір надання послуг, про що свідчать акти здачі-приймання робіт, не зваючи на визнання договору неукладеним, судом встановлено, що кошти в сумі 272 500 грн. були сплачені позивачем на виконання домовленостей, досягнутих сторонами в таких актах, тобто правомірно, у зв'язку з чим відсутні підстави для застосування положень ст. 1212 Цивільного кодексу України, про що вірно зроблено висновок місцевим господарським судом.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.43 ГПК України відповідно господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом; ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оскільки, обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, не підтверджені належними та допустимими доказами, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів апеляційної інстанції не знайшла підстав для її задоволення та скасування рішення Господарського суду Львівської області від 21.04.15.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги поскласти на скаржника відповідно до вимог ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Львівської області від 21.04.15 у справі № 914/605/15 залишити без змін, апеляційну скаргу ПАТ "Страхова компанія "Поліс-Центр" - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до ВГС України в порядку і строки встановлені ст.ст.109,110 ГПК України.

Повний текст постанови складено 30.06.15

Головуючий суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Гриців В.М.

Суддя Давид Л.Л.