РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2015Справа №910/11740/15
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича організація "Лактол Київ"

До Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України"

Про визнання договору припиненим

Суддя Лиськов М.О.

Представники :

від позивача: Бортницький Ю.В. (за дов. № 24/03 віж 24.03.2015)

від відповідача: Головіна О.І. (дов. № 010-01/986 від 31.08.2012)

В судовому засіданні 17.06.2015, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

06.05.2015 до канцелярії Господарського суду м. Києва надійшла позовна Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича організація "Лактол Київ" (надалі - позивач) до Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (надалі - відповідач) про визнання договору припиненим

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.05.2015 прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження по справі № 910/11740/15, розгляд справи призначено на 19.05.2015.

18.05.2015 через канцелярію суду від представника відповідача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

18.05.2015 через канцелярію суду від представника відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності.

18.05.2015 через канцелярію суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

18.05.2015 через канцелярію суду від представника відповідача надійшло клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

В судове засідання, призначене на 19.05.2015, представник позивача не з'явився, причин не явки суд не повідомив.

В судове засідання, призначене на 19.05.2015, представник відповідача з'явився.

В судовому засіданні розглянуто клопотання відповідача про залучення до участі у справі ТОВ "Білоцерківський молочний комбінат" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Суд розглянувши вказане клопотання вважає його належним чином обґрунтоване, та таким що підлягає задоволенню.

19.05.2015 ухвалою суду розгляд справи відкладено на 08.06.2015.

08.06.2015 в судовому засіданні оголошено перерву до 17.06.2015.

11.06.2015 через канцелярію суду від представника позивача надійшли додаткові документи по справі.

В судове засідання, призначене на 17.06.2015, з'явились представники сторін та надали пояснення по справі.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувся з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між Відкритим акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Білоцерківський молочний комбінат» (далі - Позичальник) було укладено Генеральну кредитну угоду № 27109Р1 від 17.03.2009 зі змінами.

З метою забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за Генеральною угодою між Банком, Позичальником та ТОВ «Науково-виробнича організація «Лактол Київ» було укладено Договір поруки № 27109Р1 від 17.03.2009 із змінами, внесеними до нього відповідно до Договорів про внесення змін та доповнень № 27109Р1-1 від 06.11.2009, № 27109Р1-2 від № 27109Р1-3 від 06.07.2012, № 27109Р1-4 від 03.12.2012 (далі разом - Договір поруки).

За умовами п. 3.2 Договору поруки у випадку невиконання Позичальником Основного зобов'язання Кредитор має право вимагати виконання цього зобов'язання у Поручителя та/або Позичальника, як у солідарних боржників.

Твердження позивача, що укладений між Банком, Поручителем та Позичальником Договір поруки є припиненим відповідно до ст. 559 ЦК України, оскільки Банком та Позичальником без згоди Поручителя були укладені Договори про внесення змін № 27109Ш-1 від 06.11.2009, № 27109М-2 від 31.08.2010, № 27109№-3 від 30.09.2010, № 27109Ш-4 від 02.08.2011, № 27109Ш-5 від 26.09.2011, № 27109Ш-6 від 13.06.2012 до Генеральної угоди, а також Договори про внесенім змін № 27106К17-39 від 30.10.2009, № 27106К17-40 від 06.11.2009, № 27106К17-41 від 31.08.2010 до Кредитного договору № 27106К17 від 26.06.2006, що зумовило, на думку позивача, збільшення його відповідальності як поручителя за Договором поруки, суперечать обставинам справи та не відповідають положенням чинного законодавства України, а тому не можуть прийматись судом до уваги, виходячи з наступного.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов'язання. При цьому слід зазначити, що правовідносини поруки складаються з наступних двох зобов'язальних правовідносин: перших - основне зобов'язання між кредитором і головним боржником і других (додаткових), які виникають внаслідок укладення договору поруки (між кредитором і поручителем).

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника.

Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 2 ст. 553 ЦК України встановлено, що порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

При цьому, обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (саме така правова позиція наведена в постанові Верховного Суду України у справі № 3-62г10 від 17.01.2011).

Положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України встановлено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Тобто, закон пов'язує припинення договору поруки із зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу матеріальної відповідальності поручителя, а не із зміною будь-яких умов основного зобов'язання забезпеченого порукою (дана позиція кореспондує позиції Вищого господарського суду України, що наведена у його постанові від 15.02.2012 по справі № 5004/1400/11).

Згода поручителя на зміну зобов'язання, забезпеченого порукою, може бути висловлена у будь-якій формі, зокрема, письмового повідомлення, додаткової угоди тощо.

Відповідно до умов ст. 1, п. 3.1 Договору поруки ТОВ «Науково-виробнича організація «Лактол Київ» (далі - Поручитель) як поручитель зобов'язалось перед Банком як кредитором солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання Позичальником основного зобов'язання.

У п. 2.1.6 Договору поруки містяться підтвердження Поручителя, згідно з якими він ознайомився з умовами Кредитної угоди (включаючи всі додатки до кредитної угоди, що є чинними на дату укладення цього Договору), укладеної між Кредитором і Позичальником, поінформований про фінансово-економічний стан Позичальника і повністю розуміє свої обов'язки згідно з цим Договором.

Пунктом 2.1.8 Договору поруки (в редакції Договору про внесення змін та доповнень № 27109Р1-3 від 06.07.2012) визначено, що Поручитель надає згоду на забезпечення цією порукою всіх зобов'язань Позичальника за Кредитною угодою.

Положеннями Генеральної угоди визначено умови відповідних кредитних договорів, які будуть укладені та в подальшому будуть додатками до Генеральної угоди. При цьому, Поручитель надав беззаперечну згоду відповідати за невиконання зобов'язань за Генеральною угодою та, відповідно, за невиконання зобов'язань за кредитними договорами, умови яких відповідно до п. 4.2 Генеральної угода будуть визначені в самих кредитних договорах, та, відповідно в додаткових угодах до останніх.

Відповідно до п. 6 Договору про внесення змін та доповнень № 27109Р1-4 від 03.12.2012 до Договору поруки сторони дійшли згоди, що умови Договору поруки, не змінені цим Договором про внесення змін, зберігають свою чинність і сторони підтверджують свої зобов'язання за ними.

Рішеннями вищого органу управління - загальними зборами учасників ТОВ «Науково- виробнича організація «Лактол Київ» № 1 від 30.01.2014, № 2 від 25.03.2014, № 3 від 14.05.2014, № 5 від 14.07.2014 вирішено підтвердити, що всі без виключення раніше внесені зміни до умов кредитування Позичальника за Генеральною угодою відбувались лише за згодою ТОВ «Науково- виробнича організація «Лактол Київ»» як поручителя за Договором поруки, у зв'язку з цим надано повноваження директору ТОВ «Науково-виробнича організація «Лактол Київ» на підписання та надання до Банку письмової згоди ТОВ «Науково-виробнича організація «Лактол Київ» на внесення змін до умов кредитування Позичальника за Генеральною угодою з підтвердженням погодження всіх раніше внесених змін до умов кредитування Позичальника за Генеральною угодою.

Тобто з Договору поруки вбачається, що конкретний розмір процентної ставки за користування кредитними коштами у Договорі поруки не обумовлено, отже, Поручитель несе відповідальність у об'ємі, передбаченому кредитним договором, і внесення змін до Договору поруки в частині зміни процентної ставки за користування кредитними коштами не змінює основне зобов'язання.

Крім того, п. 4.1.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.11.2014 № 1 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів», яким передбачено, що у разі якщо поручитель під час укладення договору поруки погодив встановлення у майбутньому розміру процентної ставки за кредитним договором на підставі додаткових договорів, то таке встановлення процентної ставки за додатковими договорами не є збільшенням обсягу відповідальності поручителя і не може бути підставою для припинення договору поруки згідно із статтею 559 ЦК України.

Таким чином, Поручитель під час укладення Договору поруки погодився з умовами Генеральної угоди та, відповідно, надав свою згоду на встановлення у майбутньому окремими кредитними договорами, зокрема, розміру процентів, комісій, неустойки та інше, тобто взяв на себе відповідальність за невиконання Позичальником майбутніх, визначених відповідними кредитними договорами, зобов'язань, в тому числі у разі їх збільшення чи зменшення.

Зазначені умови Договору поруки є результатом домовленості сторін, які вільні у визначенні зобов'язань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Крім того, заявлені позивачем вимоги щодо визнання припиненим Договір поруки з підстав, передбачених ч. 1 ст. 559 ЦК України, є необгрунтованими при врахуванні також наступного.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під захистом розуміються дії уповноваженої особи, діяльність юрисдикційних органів та осіб, які у передбаченому законом порядку зобов'язані вжити заходів до поновлення порушеного, оспорюваного чи невизнаного цивільного права.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, згідно зі ст. 16 ЦК України, може бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, їхніх посадових і службових осіб.

У п. 7.4 Договору поруки сторони обумовили, що дія цього Договору припиняється після повного виконання основного зобов'язання; а в силу положень п. 7.2 Договору поруки, по всіх питаннях, що не врегульовані в цьому Договорі, сторони керуються чинним законодавством України.

Таким чином, оскільки а ні положення чинного законодавства, а ні умови укладеного між сторонами Договору поруки не передбачають припинення договору поруки за рішенням суду на вимогу однієї із сторін (в односторонньому порядку), заявлені позивачем вимоги не відповідають визначеним законом способам захисту судом цивільних прав відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК, оскільки це суперечило б положенням ч. 1 ст. 559 цього Кодексу (зазначена позиція підтримується й Верховним Судом України в постановах від 21.05.2012 у справі № 6-69цс11, від 21.05.2012 у справі № 6-88цс11, Вищим господарським судом України у постанові від 23.12.2010 по справі 7/61-10(31/132-09).

У п. 39 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.03.2009 № 01- 08/163 вміщена відповідь на запитання, чи повинен господарський суд у розгляді справи за позовом, який не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, відмовляти в задоволенні такого позову або ж припиняти провадження у справі здійснено посилання на постанови Верховного Суду України, зокрема, від 13.07.2004 № 10/732, де викладалася правова позиція, згідно з якою, дійшовши висновку про те, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способом захисту прав, суд повинен відмовити у позові, а не припиняти провадження у справі за її непідвідомчістю суду.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відтак, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог із наведених Позивачем обґрунтувань позову, та їх відхиляє.

Судовий збір, відповідно до положень статті 49 ГПК України, покладається на Позивача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича організація "Лактол Київ" відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст складено 24.06.2015

Суддя М.О. Лиськов