КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2015 р. Справа№ 925/301/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Чорної Л.В.

Пашкіної С.А.

при секретарі Майданевич Г.А.

за участю

представників сторін : від позивача - Таранюк В.Л.

від відповідача - не з'явився

розглянувши Товариства з обмеженою відповідальністю

апеляційну скаргу "Н. Стоун-агро"

на рішення

господарського суду Черкаської області

від 06.04.2015 року

у справі № 925/301/15 (суддя:Спаських Н.М.)

за позовом Малого приватного підприємства

Фірма "Ерідон"

до Товариства з обмеженою відповідальністю

"Н. Стоун-агро"

про 349 459,53 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 06.04.2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Н. Стоун-агро" (ідентифікаційний код 36970000, Черкаська область, Канівський район, с. Хутір-Хмільна, вул. Шевченка, 239) на користь малого приватного підприємства Фірма "Ерідон" (ідентифікаційний код 19420704, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Княжичі, вул. Леніна, 46) -- 189 418,10 грн. залишку основного боргу за засоби захисту рослин, 49 718,25 грн. інфляційних, 56 358,37 грн. як 20% річних, 53 960,81 грн. пені на підставі договору поставки № 801/13/279 від 08.05.2013 року та 6989,19 грн. на відшкодування судового збору.

В решті вимог у позові відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського Черкаської області від 06.04.2015 року та прийняти новее рішення, яким відповити в задоволенні позовних вимог повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.05.2015 року апеляційну скаргу прийнято до провадження. Розгляд справи призначено до розгляду.

В судове засідання 02.06.2015 року представник відповідача не з'явився. Розгляд справи відкладено на 23.06.2015 року.

В судове засідання 23.06.2015 року представник відповідача не з'явився.

Колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд справи без участі представника відповідача, враховуючи що останній належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів даної справи, 08 травня 2013 року між сторонами по справі було укладено договір поставки № 801/13/279 (а.с. 11), у відповідності до умов якого позивач зобов'язався передати відповідачу продукцію, а відповідач - прийняти та оплатити її. Асортимент, кількість та ціна продукції визначається додатками до договору та накладними, які є невід'ємною частиною договору. Товарами, які передаються по договору є засоби захисту рослин, насіння, мікродобрива, комбікорми та кормові добавки ( п. 1.1, 2.1., 3.2.)

Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до часу проведення повного розрахунку між сторонами (п. 11.1).

Доказів розірвання договору чи визнання його недійсним сторонами не надано.

За доводами позивача, на виконання умов договору він відпустив відповідачу засоби захисту рослин на загальну суму 339144,90 грн., що підтверджується наявними у справі копіями видаткових накладних:

- № 21338 від 13.05.2013 року на суму 115 064,28 грн. ( а.с. 23);

- № 23021 від 16. 05.2013 року на суму 64 280,88 грн. ( а.с. 25);

- № 25921 від 27.05.2013 року на суму 35 901,98 грн. (а.с.27);

- № 27336 від 03.06.2013 року на суму 75 489,32 грн. ( а.с. 29);

- № 29533 від 10.06.2013 року на суму 14 853,84 грн. ( а.с. 31);

- № 32012 від 21.06.2013 року на суму 14 170,38 грн. ( а.с. 33);

- № 32553 від 01.07.2013 року на суму 19 384,22 грн. ( а.с. 35);

Всі перелічені накладні мають посилання на договір поставки № 801/13/279 від 08.05.2013 року.

Товар отримано відповідачем за довіреностями на отримання ТМЦ на ім'я Нишпора А.М., копії яких наявні у справі ( а.с. 23-36).

Заперечень проти неотримання товару відповідач не надав. Доказів про існування між сторонами спору з приводу якості товару у справі відсутні.

У відповідності до умов всіх додатків до договору поставки № 801/13/279 від 08.05.2013 року (а.с. 15-22), повний розрахунок за переданий товар відповідач повинен здійснити на користь позивача до 15.08.2013 року.

За доводами позивача, відповідач сплатив за товар в загальній сумі лише 66149,44 грн. ( а.с. 37-39).

Також угодою про залік зустрічних вимог від 16.12.2013 року ( а.с. 40) сторонами було погоджено, що в рахунок сплати боргу за отримані засоби захисту рослин по договору поставки № 801/13/279 від 08.05.2013 року відповідачу зараховуються кошти в сумі 83 577,36 грн., які позивач винен відповідачу за іншим договором.

Таким чином, позивач зарахував в рахунок боргу відповідача за відпущені засоби захисту рослин в загальній сумі 149726,80 грн., а тому залишок боргу за товар у відповідача перед позивачем становить лише 189 418,10 грн. :

339 144,90 - 66 149,44 - 83 577,36 = 189 418,10 грн.

Вказану суму залишку боргу за договором поставки № 801/13/279 від 08.05.2013 року сторонами також узгоджено і в п. 4 угоди про залік зустрічних вимог від 16.12.2013 року ( а.с. 40).

Доказів проведення повного розрахунку за отримані засоби захисту рослин відповідач не надав, а тому до примусового стягнення з відповідача на користь позивача належить 189 418,10 грн. залишку основного боргу за отриманий товар. Строк виконання даного зобов'язання вже є таким, що настав.

За прострочення проведення розрахунків за товар позивач також просить стягнути з відповідача 49 722,25 грн. інфляційних, 56 358,37 грн. як 20% річних та 53 960,81 грн. пені.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дані вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Укладений сторонами договір відповідає положенням чинного законодавства, зокрема ст. 712 ЦК України, у відповідності до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Зобов'язання у відповідності з ст. 526 Цивільного Кодексу України та ст. 193 Господарського Кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У відповідності до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до положень ст. 1,3 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності до п. 7.1.1 договору, у випадку несвоєчасної оплати за отриману продукцію, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми протермінованого боргу за кожен день прострочення.

Згідно п. 7.6. договору сторони домовилися про те, що стягнення пені за договором відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України (про обмеження нарахування пені шістьма місцями з моменту виникнення права на пеню) - не обмежується строком нарахування та припиняється в день виконання стороною зобов'язання, а строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій у відповідності до ст. 259 ЦК України продовжується до 3 років.

Позивач просив стягнути з відповідача пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 15.08.2013 року по 09.02.2015 року (а.с. 6).

При перерахунку пені за допомогою програми Ліга- Закон судом першої інстанції було вірно встановлено, що за належним розрахунком за обраний період позивач має право нарахувати 54 163,20 грн. пені, однак своїх вимог в частині пені позивач не змінив.

Доказів проведення розрахунку за пенею відповідач не надав, тому до примусового стягнення з відповідача на користь позивача належить 53960,81 грн. пені.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати та 20% річних від простроченої суми боргу.

У відповідності до ст. 625 ЦК України, у випадку прострочення грошового зобов'язання боржник на вимогу кредитора повинен сплатити інфляційні втрати на суму боргу та 3% річних із простроченої суми, якщо більший розмір процентів не встановлено договором.

У відповідності до п. 7.5. договору сторонами було погоджено, що у разі невиконання покупцем зобов'язань по оплаті товару, він згідно ст. 625 ЦК України сплачує на користь позивача 20 % річних.

За розрахунками позивача, за період з вересня 2013 року по грудень 2014 року відповідач повинен сплатити на користь позивача 49722,25 грн. інфляційних, а за період з 15.08.2013 року по 09.02.2015 року - 56358,37 грн. як 20% річних на підставі ст. 625 ЦК України (а.с. 5).

Перевіривши правильність нарахування позивачем інфляційних та 20% річних за допомогою програми ліга-Закон суд першої інстанції вірно встановив, що за правильним розрахунком позивач має право нарахувати лише 49718,25 грн. інфляційних та 56462,16 грн. як 20% річних.

В частині стягнення 20% річних позивач своїх вимог у бік збільшення не змінив.

Оскільки доказів проведення розрахунку за інфляційними та процентами річних відповідач у справу не надав, то до примусового стягнення з відповідача на користь позивача належить лише 49718,25 грн. інфляційних та 56358,37 грн. як 20% річних на підставі ст. 625 ЦК України.

В решті вимог про стягнення інфляційних позивачу слід відмовити повністю через безпідставність нарахування цього платежу.

Доказів про не існування заборгованості за товар, що могло б вплинути на права позивача в частині нарахування санкцій за прострочення проведення розрахунків, відповідач не надав.

Згідно із частиною 1 статті 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Колегія суддів вважає необґрунтованим посилання Відповідача на порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині розгляду справи без участі представника ТОВ "Н.СТОУН-АГРО".

Судом першої інстанції правомірно здійснено розгляд справи за наявними в ній матеріалами без участі представника Відповідача, адже такий порядок розгляду справи передбачено ст.75 ГПК України.

Відповідач про місце та час судових засідань був повідомлений належним чином, свого представника у судове засідання не направив, причини неявки не повідомив, заперечення на позов не надав.

Також є безпідставним твердження Відповідача про те, шо в наслідок укладення додатків до договору поставки .№801/13/279 віл 08.05.2013р. відбулася зміна правовідносин між сторонами (новацій). Адже, додатки до договору поставки №801/13/279 від 08.05.2013р. укладалися не з метою зміни його умов, а з метою їх уточнення (ціна, асортимент товару, умови його поставки та оплати).

Такі додатки є невід'ємною частиною договору постави та не створюють заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням (новація).

Крім того, є безпідставним твердження Відповідача про ненадання МПП ФІРМОЮ «ЕРІДОН» Сертифікатів якості на поставлений товар, що стало підставою для відмови від оплати отримано товару.

Зокрема, зазначена обставина спростовується підписаними між сторонами Актами приймання-передачі продукції, відповідно до яких Покупцем (ТОВ "Н. СТОУН-АГРО") перевірено цілісність тари, пломб, маркування товару та одержано відповідні Сертифікати якості на отриманий товар.

Твердження Відповідача про те, шо в наслідок укладення угоди про залік зустрічних однорідних вимог від 16.02.2013р., сторони передбачили заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням (новація) є необґрунтованим.

Адже, відповідно до вказаної угоди, сторони, керуючись положеннями ст. 601 ЦК України, прийшли до згоди припинити взаємні зобов'язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, а також узгодили суми взаємних заборгованостей після проведеного заліку.

Жодних домовленостей сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням (новація) вказана угода про залік зустрічних однорідних вимог від 16.02.2013р. не містить, а навпаки, має чітку вказівку про те, шо заборгованість ТОВ "Н. СТОУН-АГРО" існує саме за договором поставки №801/13/279 від 08.05.2013р.

На підставі викладеного, з відповідача на користь позивача примусово слід стягнути лише 189 418,10 грн. залишку основного боргу за засоби захисту рослин, 49718,25 грн. інфляційних, 56358,37 грн. як 20% річних та 53960,81 грн. пені на підставі договору поставки № 801/13/279 від 08.05.2013 року.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів цілком підтримує висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги задоволенню частково.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Черкаської області від 06.04.2015 року у справі №925/301/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Справу № 925/301/15 повернути до господарського Черкаської області.

3. Копію постанови направити сторонам.

Головуючий суддя О.М. Баранець

Судді Л.В. Чорна

С.А. Пашкіна

Повний текст постанови складено 26.06.2015 року.