КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2015 р. Справа№ 911/225/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Самсіна Р.І.

Шаптали Є.Ю.

при секретарі судового засідання Котовський С.О.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 - за належним чином оформленою довіреністю;

ОСОБА_3 - особисто;

від відповідача: не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5

на рішення Господарського суду Київської області від 03.03.2015 року

у справі № 911/225/15 (суддя Конюх О.В.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5

про зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернулась до Господарського суду Київської області з позовом до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про зобов'язання відповідача звільнити від належного їй майна (товар, обладнання, речі) нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням господарського суду Київської області від 03.03.2015 року у справі № 911/225/15 позовні вимоги задоволені повністю.

Не погодившись з вказаним рішенням, Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення і прийняте нове, яким відмовити позивачу у задоволенні його позову та зупинити виконавче провадження ВП № 47290011, яке відкрите відділом державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області на підставі наказу Господарського суду Київської області від 08.04.2015 року у справі № 911/225/15.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що суд першої інстанції на порушення вимог ст. 104 Господарського процесуального кодексу України недотримався норм процесуального права і розглянув господарську справу у відсутності відповідача, адже апелянта належним чином не було повідомлено про час і місце розгляду справи, а відповідно суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи.

Також, апелянт у своїй скарзі зазначає, що орендодавець надіслав на адресу відповідача повідомлення про розірвання договору оренди від 01.06.2013 року № 001, однак апелянту є незрозумілим, що це за договір, оскільки в нього знаходиться копія договору оренди від 15.05.2013 року № 001, а це свідчить, що суд першої інстанції прийняв рішення за договором, який відповідачем не підписувався.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.06.2015 року у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гончаров С.А., судді - Самсін Р.І., Шаптала Є.Ю., апеляційна скарга прийнята до розгляду, порушено апеляційне провадження у справі, розгляд справи призначено на 17.06.2015 року.

Позивач, згідно з поданим до суду 12.06.2015 року відзивом, проти доводів викладених в апеляційній скарзі заперечив та просить суд, апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апелянтом, згідно з поданим до суду 15.06.2015 року клопотанням про відкладення розгляду справи, просить апеляційний суд відкласти розгляд справи у зв'язку з тим, що представник ОСОБА_6 о 10:45 год. 17.06.2015 року приймає участь у повторному розгляді іншої справи за № 359/4008/15-п.

Клопотання відповідача про відкладення розгляду справи підлягає залишенню без задоволення з огляду на те, що за висновками суду, його неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами, а також з огляду на те, що, по-перше, обставини, викладенні в клопотанні відповідача про відкладення розгляду справи, жодним чином не підтверджені, та по-друге, відповідач був обізнаний про подання ним апеляційної скарги та про її розгляд в Київському апеляційному господарському суді та не був позбавлений можливості залучити іншого представника для участі у судовому засіданні.

Відповідач до судового засідання, що відбулось 18.06.2014 року, не з'явився, хоча був належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання.

Згідно із п. 3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011 року Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судовою колегією встановлено, що неявка представників відповідача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами, та, за таких обставин, розгляд справи за відсутності відповідача є можливим.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення учасників судового процесу, присутніх в судовому засіданні, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

01.06.2013 року між Фізичною особою-підприємецем ОСОБА_5 (орендар) та Фізичною особою-підприємецем ОСОБА_3 (орендодавець) Договір №001, згідно якого орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове платне користування нежиле приміщення загальною площею 181,0 кв.м. на першому поверсі будинку за адресою: АДРЕСА_1. Відповідно до умов Договору:

Відповідно до п. 1.2 Договору встановлено, що метою оренди - здійснення підприємницької діяльності.

Згідно з п. 3.1 Договору, строк оренди з 01.06.2013 року.

Пунктами 4.1, 4.2 Договору, визначено вартість оренди на перші шість місяців становить 500,00 грн. з ПДВ. Надалі з першого числа сьомого місяця вартість оренди становить 3500,00 грн. на місяць. Орендна плата сплачується орендарем щомісячно з 1-го по 15-е число кожного місяця за поточний місяць по безготівковому рахунку.

Відповідно до п. 8.2.1 Договір встановлено, що договір припиняє свою дію за згодою сторін.

Згідно з п. 8.2.3 Договору визначено, що у разі письмового повідомлення однієї із сторін за один місяць до передбачуваної дати припинення.

Пунктом 8.2.4 Договору зазначає, що якщо одна із сторін допустила суттєве порушення умов договору, як це визначено умовами останього, та інша сторона направила порушнику письмове повідомлення про дострокове припинення цього договору.

Відповідно до п. 8.3. Договору, орендодавець має право відмовитись від договору та вимагати повернення приміщення якщо орендар використовує приміщення не для здійснення діяльності, вказаної в пункті 1.2 Договору, орендар не вносить орендну плату до 30-го числа поточного місяця та орендар без дозволу орендодавця передав приміщення в користування іншій особі (пункти 8.3.1., 8.3.2.,8.3.3.)

Пунктом 8.4. встановлено, що для відмови від договору з цих підстав орендодавець надсилає повідомлення про це орендареві. Договір вважається розірваним з моменту отримання повідомлення (сторони досягли згоди, що моментом належного повідомлення орендаря про відмову орендодавця від договору вважається дата, зазначена на повідомлені про відмову орендодавця від договору, що повертається орендодавцеві підприємством зв'язку).

Згідно з п. 8.5. Договору визначено, що у разі розірвання договору з цих підстав, орендар зобов'язаний негайно звільнити приміщення.

Як зазначалось, позовними вимогами у даній справі є зобов'язання відповідача звільнити від належного їй майна (товар, обладнання, речі) нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_1.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що між позивачем (орендодавцем) та відповідачем (орендарем) 01.06.2013 року було укладено договір оренди нежитлового приміщення площею 181,0 кв.м. за адресою АДРЕСА_1. Позивач, користуючись своїм правом, передбаченим пунктом 8.2.3 Договору та частиною 2 ст. 763 Цивільного кодексу Украни, відмовився від договору оренди, про що направив відповідачу письмове повідомлення від 30.09.2014 року, яке відповідач отримала 14.10.2014 року. За таких обставин, позивач вважає договір оренди припиненим. Разом із тим, відповідач орендоване приміщення позивачу не передала, в приміщенні дотепер знаходиться її власність (товар, обладнання тощо), що перешкоджає позивачу користуватися належним йому приміщенням. Позивач твердить, що на неодноразові звернення відповідач не відповідає, за таких обставин просить суд зобов'язати відповідача звільнити орендоване приміщення від належного їй майна в судовому порядку.

Доводи апелянта стосовно того, що орендодавець надіслав на адресу відповідача повідомлення про розірвання договору оренди від 01.06.2013 року № 001, однак апелянту є незрозумілим, що це за договір, оскільки в нього знаходиться копія договору оренди від 15.05.2013 року № 001, апеляційним судом досліджено, у зв'язку з чим колегія суддів вбачає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, копія договору №001 від 15.05.2013 року, що надана апелянтом, є ідентичною з договором №001 від 01.06.2013, що був врахований судом першої інстанції, тобто наявність договору від 15.05.2015 року не впливає на зроблені висновки суду першої інстанції.

Окрім цього, колегія суддів зазначає, що договір №001 від 01.06.2013 року в судовому порядку визнано недійсним не було, тому у суду першої інстанції не було підстав не враховувати умови договору №001 від 01.06.2013 року.

До того ж, як вбачається з наданих позивачем актів наданих послуг №1 за червень 2013 року, №2 за липень 2013 року, №3 за серпень 2013 року, №4 за вересень 2013 року, №5 за жовтень 2013 року, №6 за листопад 2013 року, №7 за грудень 2013 року, №1 за січень 2014 року, №2 за лютий 2014 року, №3 за березень 2014 року, №4 за квітень 2014 року, №5 за травень 2014 року, №6 за червень 2014 року, №7 за липень 2014 року, №8 за серпень 2014 року, №9 за вересень 2014 року, №10 за жовтень 2014 року відповідачем щомісячно, протягом дії договору оренди підписувались акти виконаних робіт (наданих послуг) саме за договором №001 від 01.06.2013 року.

Судова колегія, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, погоджується з висновками, з яких виходив місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення з наступних підстав.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Майново-господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають на підставі господарських договорів (частина 1 ст. 179 Господарського кодексу України).

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони вільні в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 759, ч. 1 ст. 761 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Як вбачається з копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03.06.2005 року № 7423041, позивач є власником вбудованого нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 01.06.2005 року № 1733.

Відповідно до частини 1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Як вбачається з п. 3.1 Договору, сторонами не було визначено кінцеву дату строку дії договору оренди.

Відповідно до ч. 2 ст. 763 Цивільного кодексу України, якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитись від договору у будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму.

Інший строк для попередження сторонами встановлено у пункті 8.2.3 Договору, згідно якого сторони визначили, що договір припиняє свою дію у разі письмового повідомлення однієї із сторін за один місяць до передбачуваної дати такого розірвання.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач скористався своїм правом, передбаченим законом та договором, та 30.09.2014 року надіслав відповідачу на належну адресу лист-попередження від 30.09.2014 року, в якому повідомив про свій намір розірвати договір оренди та просив вчасно, в термін 30 днів звільнити орендоване приміщення та повернути його орендодавцю за актом приймання-передачі. Як свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідач отримала вказаний лист-попередження особисто 14.10.2014 року (копії листа, опису вкладення в цінний лист від 30.09.2014 року, фіскального чеку "Укрпошти" від 30.09.2014 року № 4185, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 14.10.2014 року).

Згідно до ч. 3 ст. 254 Цивільного кодексу України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. За таких обставин судом встановлено, що Договір є припиненим з 15.11.2014 року тобто після спливу передбаченого пунктом 8.2.3 Договору місячного строку.

Відповідно до ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Зокрема, зазначена норма закону передбачає звільнення орендованого приміщення від майна орендодавця та повернення орендованого приміщення у стані, в якому воно було одержано - тобто без майна орендаря.

Розділом 5 Договору передбачено, що повернення приміщення проводиться за актом приймання-передачі, який підписується двома сторонами. Приміщення повертається орендарем орендодавцю протягом одного тижня з моменту припинення дії цього договору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 11.12.2014 року надіслав відповідачу на належну адресу, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а також на фактичну адресу, лист-попередження від 11.12.2014 року, в якому повідомив про сплив строку, наданого для звільнення приміщення та вимагав підписати акт прийому-передачі, повернути ключі від приміщення та провести остаточні розрахунки по орендній платі та комунальним послугам. Крім того, позивачем разом з листом було надіслано відповідачу примірник Акту прийому-передачі приміщень від 11.12.2014 року. Як свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідач отримала вказаний лист-попередження особисто 19.12.2014 року (копії листа, Акту, описів вкладення в цінний лист від 11.12.2014 року, фіскальних чеків "Укрпошти" від 11.12.2014 року, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 19.12.2014 року).

У суді першої інстанції позивач зазначав, що відповідач орендоване приміщення позивачу досі не передала, від підписання акту приймання-передачі відмовилась, продовжує зберігати в приміщенні належне їй майно (обладнання, товар, інші речі), чим порушує право позивача як власника вільно на власний розсуд розпоряджатися та користуватися належним йому майном.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності особи є право особи на певну річ, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 319 Цивільного кодексу України, встановлюється, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, та має право вчиняти до свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Статтею 320 Цивільного кодексу України передбачено право власника використовувати своє майно для підприємницької діяльності.

Стаття 321 Цивільного кодексу України гарантує, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена в його здійсненні лише в випадках, прямо передбачених законом.

Згідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з листами та телеграмами, в яких вимагав звільнити орендоване приміщення, які відповідачем залишені без відповіді та задоволення.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з частиною 2 ст. 614 Цивільного кодексу України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції зобов'язував відповідача подати суду докази повернення майна з оренди - Акт прийому-передачі орендованого майна за Договором від 01.06.2013 року № 001, докази оплати орендної плати за період дії договору.

Відповідач відзив на позов та витребувані судом документи не подав, доказів продовження строку дії договору оренди або доказів належного виконання свого обов'язку та звільнення орендованого приміщення суду не представила, відповідно доводи позивача не спростувала.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі примусове виконання обов'язку в натурі.

З огляду на викладене позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 є обґрунтованими та такими, що вірно задоволені судом першої інстанції.

Щодо доводів скаржника стосовно того, що апелянта належним чином не було повідомлено про час і місце розгляду справи, колегія суддів не погоджується.

За висновками суду, Фізичну особу-підприємця ОСОБА_5 було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, виходячи з наступного:

За приписами ст. 65 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається учасникам судового процесу за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Відповідно до п. 11 листа №01-8/123 від 15.03.2007 року Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році" до повноважень господарських судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Статтею 93 Цивільного кодексу України встановлено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Згідно із ч. 4 ст. 89 вказаного Кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

За змістом наявного у матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 26.01.2015 року місцезнаходженням відповідача на теперішній час є: АДРЕСА_2.

На вказану адресу судом на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України було направлено ухвалу від 26.01.2015 року та ухвала від 10.02.2015 року про відкладення судового засідання, що були повернуті відділеннями поштового зв'язку з відмітками "За закінченням встановленого строку зберігання".

У п. 3.9.1 Постанови №18 від 26.12.2011року Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Приймаючи до уваги направлення господарським судом поштової кореспонденції за адресою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, яка наявна в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, враховуючи позицію Вищого господарського суду України, суд дійшов висновку про належне повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 03.03.2015 року у справі № 911/225/15 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Разом з тим, доводи Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на рішення господарського суду Київської області від 03.03.2015 року у справі № 911/225/15 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на рішення господарського суду Київської області від 03.03.2015 року у справі № 911/225/15 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 03.03.2015 року у справі № 911/225/15 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/225/15 повернути до суду першої інстанції.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя С.А. Гончаров

Судді Р.І. Самсін

Є.Ю. Шаптала