ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2015 р. Справа № 909/599/15
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Кобецької С. М., при секретарі судового засідання Савчин Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом: Фермерського господарства "Прометей",

вул. Довбуша, 5,с. Перерів, Коломийський район,

Івано-Франківська область, 78268;

до відповідача: Косівської міської ради,

м-н Незалежності,11, м.Косів, Івано-Франківська область,78600;

про: стягнення заборгованості в сумі 17 788,75грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Книщук О.В. - керівник, (витяг з ЄДРЮОФО-П №20678323 від 08.06.15р.);

від відповідача: Сав"юк Л.В. - юрисконсульт, (довіреність №118 від 20.02.2015р.).

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Фермерське господарство "Прометей", звернувся до господарського суду Івано-Франківської області з позовом, в якому просить суд, стягнути з відповідача - Косівської міської ради, заборгованість в сумі 17 788,75грн.

Представник позивача, в судовому засіданні, підтримав позовні вимоги, вказуючи при цьому на:

- укладення між Фермерським господарством "Прометей" (Постачальник/позивач) та Косівською міською радою (Покупець/відповідач), Договорів поставки товару №18 від 19.03.14р., №19 від 27.03.14р., на виконання умов яких, позивач передав у власність відповідачу товар (продукти харчування), що підтверджують видаткові накладні №РН590 від 31.10.14р., №РН591 від 31.10.14р., №РН589 від 31.10.14р., №РН372 від 19.11.14р., №121 від 04.12.14р., №РН245 від 11.12.14р., №РН473 від 25.12.14р., №РН474 від 25.12.14р., №РН472 від 25.12.14р.;

- неналежне виконання відповідачем зобов"язання по оплаті коштів за поставлений товар, внаслідок чого, виникла заборгованість в сумі 17 788,75грн.;

- звернення до відповідача з вимогою № 12 від 18.03.15р., про погашення заборгованості, яка залишилась без належного реагування з боку відповідача;

- приписи ст. ст. 526, 610, 626, 628, 629 Цивільного кодексу України.

Представник відповідача, в судовому засіданні, факт наявності заборгованості за отриманий товар в сумі 17 788,75грн. підтвердив, при вирішенні спору покладається на розсуд суду.

Розглянувши матеріали справи, із врахуванням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду спору впродовж розумного строку, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Дослідженням обставин справи, судом встановлено, що позивачем - Фермерським господарством "Прометей" передано у власність відповідача - Косівської міської ради товар (продукти харчування). Даний факт підтверджують належним чином оформлені, підписані та скріплені печатками сторін видаткові накладні №РН590 від 31.10.14р., №РН591 від 31.10.14р., №РН589 від 31.10.14р., №РН372 від 19.11.14р., №121 від 04.12.14р., №РН245 від 11.12.14р., №РН473 від 25.12.14р., №РН474 від 25.12.14р., №РН472 від 25.12.14р. (а.с.104-112). При цьому, взяті на себе зобов"язання по оплаті коштів за отриманий товар відповідач не виконав належним чином, внаслідок чого, виникла заборгованість в сумі 17 788,75грн. Позивач звертався до відповідача з вимогою № 12 від 18.03.15р. (а.с.82-83), про погашення заборгованості. Однак дана вимога залишилась без належного реагування з боку відповідача.

Наявність факту поставки товару в сумі 17 788,75грн., визнано самим відповідачем у підписаних сторонами актах звірки взаємних розрахунків станом на 18.06.15р. (а.с.101-103). Отже, позивачем доведено перед судом, факт поставки товару в сумі 17 788,75грн., а відповідачем - визнано. Проте, доказів оплати товару останнім, суду не подано і станом на 22.06.2015р. в матеріалах справи відсутні відомості, які б підтвердили сплату відповідачем вище вказаної суми.

Із змісту ст. 11 Цивільного кодексу України вбачається, що цивільні права та обов'язки виникають зокрема, з договору та інших правочинів.

Приписами ч.1 ст.202, ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, встановлено, що договором/правочином є домовленість двох або більше сторін/дія особи, спрямована на встановлення/набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В силу ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ч.ч.1,2 ст.205 Цивільного кодексу України).

Оскільки, позивачем не надано суду доказів, в підтвердження того, що поставка товару продавцем покупцю здійснювалась на підставі вказаних позивачем Договорів поставки товару №18 від 19.03.14р., №19 від 27.03.14р., то суд прийшов до висновку, що в даному спірному випадку, між сторонами виникли правовідносини, що склалися на підставі укладеного у спрощений спосіб договору поставки, підтвердженням чого є видаткові накладні №РН590 від 31.10.14р., №РН591 від 31.10.14р., №РН589 від 31.10.14р., №РН372 від 19.11.14р., №121 від 04.12.14р., №РН245 від 11.12.14р., №РН473 від 25.12.14р., №РН474 від 25.12.14р., №РН472 від 25.12.14р. (а.с.104-112).

При цьому, судом взято до уваги приписи ч.ч.1, 5 ст. 2 Закону України "Про здійснення державних закупівель", які застосовуються до всіх замовників та закупівель товарів, робіт і послуг, які повністю або частково здійснюються за рахунок державних коштів, за умови, що вартість предмета закупівлі товару, послуги дорівнює або перевищує 100 тисяч гривень, а робіт - 1 мільйон гривень і відповідно до якого, забороняється укладання у спрощений спосіб договорів, які передбачають витрачання державних коштів, та/або оплату замовником товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур, визначених цим Законом. В даному випадку, судом не встановлено факту поставки товару на суму, яка дорівнює або перевищує 100 тисяч гривень.

В силу ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і оплатити за нього певну грошову суму (ст.655 Цивільного кодексу України).

Таким чином, видаткові накладні, за якими позивач поставив, а відповідач отримав товар, є підставою виникнення у відповідача обов"язку здійснити розрахунки за отриманий товар.

Термін виконання зобов'язання, що випливає з правовідносин купівлі-продажу, чітко встановлений спеціальною нормою права ст. 692 Цивільного кодексу України, відповідно до якої, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Оскільки, інший строк оплати товару у видаткових накладних, сторонами не встановлений, то відповідач мав провести розрахунок з позивачем після отримання товару. Така ж правова позиція викладена у Інформаційному листі Вищого господарського суду України від 17.07.2012 № 01-06/928/2012.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України).

В силу положень ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Приписами ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України, встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

З огляду на вимоги ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, враховуючи викладене вище, суд прийшов до висновку про можливість задоволення позову.

Враховуючи приписи ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покласти на відповідача.

Керуючись ст.124 Конституції України, ст.ст. 11, 202, 205, 509, 525, 526, 610, 612, 625, 626, 655, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 181, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 33, 43, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Фермерського господарства "Прометей" до відповідача Косівської міської ради

про стягнення 17 788,75 грн. - задовольнити.

Стягнути з Косівської міської ради , м-н Незалежності, 11, м.Косів, Косівський район, Івано-Франківська область,78600 (ідентифікаційний код 04054228) на користь Фермерського господарства "Прометей", вул. Довбуша, 5, с.Перерів, Коломийський район, Івано-Франківська область, 78268 (ідентифікаційний код 30344875) 17 788,75грн. (сімнадцять тисяч сімсот вісімдесят вісім грн. 75коп.) - основного боргу, 1 827,00грн. (одну тисячу вісімсот двадцять сім грн.00коп.) - судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 24.06.15р.

Суддя С.Кобецька