КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2015 р. Справа№ 910/29693/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Скрипки І.М.

Самсіна Р.І.

при секретарі судового засідання Д'якова Ю.Ю.

за участю представників:

від апелянта: Хажанець В.М. за дов. № б/н від 10.11.2014.

від відповідача: Лиманець О.О. за дов. № 05/21-15 від 12.01.2015.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фієста"

на рішення господарського суду міста Києва від 12.03.2015.

у справі № 910/29693/14 (суддя Головіна К.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фієста"

до Публічного акціонерного товариства "Мостобуд"

про стягнення 80 857,75 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.03.2015 в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Фієста" до Публічного акціонерного товариства "Мостобуд" про стягнення 80 857,75 грн. Відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фієста" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом відмовлено в задоволенні позовних вимог, через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга має бути задоволена, а рішення місцевого господарського суду має бути скасоване.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.04.2015 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фієста" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2015 у справі № 910/29693/14 та додані до неї матеріали повернуті скаржнику на підставі п.3 ч.1 ст.97 Господарського процесуального кодексу України.

14.05.2015 до відділу документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фієста" повторно надійшла апеляційна скарга на рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2015 у справі № 910/29693/14. Разом із апеляційною скаргою Товариство з обмеженою відповідальністю "Фієста" звернулось до апеляційного суду з клопотанням про відновлення строку на подання апеляційної скарги.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.05.2015 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фієста" передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Шаптали Є.Ю., суддів Скрипки І.М., Самсіна Р.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.05.2015 у зазначеному складі суддів, відновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Фієста" строк на подання апеляційної скарги, прийнято до розгляду апеляційну скаргу та порушено апеляційне провадження. Розгляд справи призначено на 16.06.2015.

В судовому засіданні 16.06.2015 представник апелянта підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2015 у справі № 910/29693/14 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В судовому засіданні 16.06.2015 представник відповідача заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі з урахуванням відзиву поданого під час апеляційного провадження та просив рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2015 у справі № 910/29693/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишене без змін, виходячи із наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фієста" (постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Мостобуд" (покупець) 18.05.2010 було укладено договір № 76/05-10 (надалі - договір поставки).

У відповідності до п. 1.1 договору постачальник зобов'язується поставити покупцю товар (будівельні матеріали) в асортименті та кількості, обумовлених у заявках, по узгодженій ціні, вказаній у додатках до договору, а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його.

Згідно з п.п. 2.1, 4.2, 4.4 договору орієнтовна загальна вартість товару за даним договором становить 1 200 000,00 грн. Факт передачі товару постачальником і прийняття його покупцем підтверджується залізничними та або/видатковими накладними. Датою поставки товару є дата, зазначена у видатковій накладній.

Як передбачено п. 6.3 Договору, остаточні розрахунки між сторонами здійснюються протягом 3 банківських днів з дати поставки товару.

Пунктом 11.1 передбачено, що цей договір вступає в силу з моменту підписання і діє до 31.12.2010, а в частині взаєморозрахунків - до повного їх виконання.

Сторонами, також була підписана додаткова угода № 1 від 30.05.2011, якою продовжено строк дії договору - до 31.12.2011, а в частині взаєморозрахунків - до повного їх виконання.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлено, що на виконання умов договору за період з 20.05.2010 по 20.12.2011 (остання поставка товару) позивач поставив ПАТ "Мостобуд" товар (будівельні матеріали) на загальну суму 644 102,27 грн., що підтверджується видатковими накладними за вказаний період та поясненнями представників сторін.

Проте, відповідач зі свого боку зобов'язання по оплаті поставленого товару за вказаним договором виконав неналежним чином, сплатив заборгованість частково - у сумі 563 244,52 грн.

Таким чином, несплаченим залишився товар на суму 80 857,75 грн., що є порушенням прав позивача.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Як передбачено ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як встановлено ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Відповідно до частини сьомої зазначеної статті не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Заборгованості відповідача перед позивачем на суму 80 857,75 грн. підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача, бухгалтерською довідкою позивача. Вказана сума заборгованості підлягає виплаті відповідачем, на користь позивача.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем була подана до суду першої інстанції заява про застосування строків позовної давності, з огляду на яку і було відмовлено в задоволенні позовних вимог місцевим господарським судом.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 Цивільного кодексу України позовною давністю є строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Апеляційний господарський суд не може погодитись з висновком суду першої інстанції, що поставка товару здійснювалась відповідно до договору № 76/05-10 від 18.05.2010, оскільки в силу вимог ст. 631 Цивільного кодексу України, строк договору, є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. А тому відповідно до п. 11.1. Договору, строк Договору закінчився 31.12.2010.

Враховуючи, що сторони є вільними в укладанні договорів та визначенні умов договору, тому апеляційний суд не може прийняти до уваги додаткову угоду № 1 від 30.05.2011, а тому поставка здійснювалась відповідно до накладних за період з 28.11.2011 по 20.12.2011 (на підставі яких у відповідача виникла заборгованість).

Факт настання строку виконання зобов'язання по оплаті є недоведеним перед судом, з огляду на відсутність належних доказів погодження між сторонами відповідного строку оплати (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України), та відсутність доказів звернення з вимогою про оплату товару в порядку ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України.

Доказів порушення з боку відповідача зобов'язань щодо оплати товару, станом на дату звернення позивача до суду (30.12.2014) не представлено, а наявну в матеріалах справи вимога про сплату заборгованості, (за вих. № 09/02-2015, яка датована 09.02.2015), апеляційни суд приймає критично, так як вказана вимога була направлена відповідачу під час розгляду даної справи в суді першої інстанції.

Вимоги заявленого позову про стягнення заборгованості не підлягають задоволенню, оскільки доказів того, що станом на час звернення до суду для відповідача виникли такі зобов'язання (повернути кошти за оплачений товар при отриманні вимоги про повернення коштів), матеріали справи не містили, відповідно підстави стверджувати про порушення відповідачем прав позивача які підлягають захисту в судовому порядку, відсутні.

У відповідності до п. 12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 17.05.2011 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України», не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно частини 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Фієста", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, а тому господарський суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2015 у справі № 910/29693/14 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фієста" на рішення господарського суду міста Києва від 12.03.2015 у справі № 910/29693/14 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2015 у справі № 910/29693/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/29693/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді І.М. Скрипка

Р.І. Самсін