Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
Р І Ш Е Н Н Я

26 червня 2015 р. справа № 927/1822/14

За позовом: Публічного акціонерного товариства «Банк «Демарк»,

вул. Комсомольська 28, м. Чернігів,14000

До відповідача: Чернігівського учбово-виробничого підприємства Українського товариства

сліпих, вул. Менделеєва 5, м. Чернігів,14000

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

Деснянський відділ державної виконавчої служби Чернігівського міського

управління юстиції, вул.Шевченка,118, м. Чернігів, 14030

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

Українське товариство сліпих, 01133, м. Київ, Узвіз Печерський,3

про розірвання договору та звернення стягнення на заставне майно в рахунок погашення заборгованості в сумі 327 072грн.30коп.

Суддя Книш Н.Ю.

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

Від позивача: 25.06.2015р. та 26.06.2015р. Руденко А.М., начальник сектору довіреність №01/20-22 від 25.02.2015р.

Від відповідача: 25.06.2015р. та 26.06.2015р. Комов О.Є., директор, 25.06.2015р. - Гриненко О.О., представник довіреність від 23.04.2014р.

Від третьої особи на стороні позивача: не з'явився

Від третьої особи на стороні відповідача: 25.06.2015р. та 26.06.2015р. Комов О.Є. директор Чернігівського УВП УТОС, довіреність №15-7/06 від 23.06.2015р.

В судовому засідання 25.06.2015р. прийняла участь старший судовий експерт Чернігівського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Шабаєва О.М., посвідчення №1089.

Рішення приймається після оголошеної в судовому засіданні з 25.06.2015р. по 26.06.2015р. перерви на підставі ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем подано позовну заяву, в якій просить розірвати кредитний договір №2542 від 16.11.2011р., укладений між публічним акціонерним товариством «Банк «Демарк» та Чернігівським учбово-виробничим підприємством Українського товариства сліпих, та в рахунок погашення заборгованості відповідача за кредитним договором №2542 від 16.11.2011р. в розмірі 327143,10грн., з яких: заборгованість за строковим кредитом 200 000,00грн., заборгованість за простроченим кредитом 83 675,00грн., заборгованість за строковими відсотками 4293,68грн., заборгованість за простроченими відсотками 22775,22грн., пеня за несвоєчасну сплату кредиту 15 475,22грн., пеня за несвоєчасну сплату відсотків 923,98грн., звернути стягнення на заставлене майно: флексографічна машина «ЛЕГАТ Р 500-6+0» 2008р.в., інв.№1579; термопластавтомат ДЕ3330Ф-1, 1990р.в., інв.№509; машина контактного зварювання МТ-2202-1 1997 р.в., інв.№909; машина для вертикального лиття МЛВ-32 1988р.в., інв.№1316; машина для вертикального лиття МЛВ-32 1988р.в., інв№1317; прес гідравлічний Д-24305 1990р.в., інв.№1311; машина контактного зварювання МТ-2202-1 1991р.в, інв.№914; термопластавтомат ДХ3224 1994р.в., інв.№514, встановити спосіб звернення стягнення на заставне майно шляхом продажу на прилюдних торгах з початковою ціною, яка буде визначена в процесі судового розгляду.

Ухвалою від 01.12.2014р. згідно ст.27 Господарського процесуального кодексу України суд залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Деснянський відділ державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції.

Представник позивача в судовому засіданні 18.12.2014р. надав уточнення до позовної заяви №03/12-8338 від 17.12.2014р., в якому зазначив, що під час підготовки позовної заяви було допущено технічну помилку в тексті і зазначено період нарахування заборгованості за строковими відсотками в розмірі 4 293,68грн. з 01.07.2014р. по 20.11.2014р. замість періоду з 01.11.2014р. по 20.11.2014р. Окрім того, позивачем зазначено, що у розрахунку заборгованості за кредитним договором було допущено арифметичні помилки при визначенні суми заборгованості за пенею за несвоєчасну сплату кредиту. Сума несплачених відсотків за період з 01.07.2014р. по 31.07.2014р. становить 3024,30грн. Залишок нарахованих та несплачених відсотків за період з 28.07.2014р. по 20.11.2014р. становить 27068,90грн. Згідно п.7.4 кредитного договору пеня за несвоєчасну сплату кредиту нарахована з 31.12.2014р. по 20.11.2014р. складає 15 404,42грн., пеня за несвоєчасну сплату відсотків нарахована з 01.08.2012р. по 20.11.2014р. становить 923,98грн. Позивач визначає, що заборгованість відповідача за кредитним договором №2542 від 16.11.2011р. становить 327 072,30грн., з яких: заборгованість за строковим кредитом 200 000,00грн., заборгованість за простроченим кредитом 83 675,00грн., заборгованість за строковими відсотками 4293,68грн., заборгованість за простроченими відсотками 22 775,22грн., пеня за несвоєчасну сплату кредиту 15 404,42грн., пеня за несвоєчасну сплату кредиту 923,98грн.

Подане позивачем уточнення до позовної заяви розцінено судом як заява про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення пені за несвоєчасну сплату кредиту на суму 70,80грн., яка прийнята судом, про що зазначено в ухвалі від 18.12.2014р.

Представник відповідача в судовому засіданні 18.12.2014р. надав відзив на позовну заяву №613 від 17.12.2014р., в якому зазначив, що відповідач направив заяву уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в банку «Демарк» де висловив прохання не звертатися до суду та надати можливість погасити наявну заборгованість по кредиту строком до 30.12.2014р., що пов'язано з дуже складною фінансово-економічною ситуацією на підприємстві, що на продаж виставлена чотириповерхова будівля та складські приміщення, і після продажу нерухомості підприємство відразу розрахується по даному кредиту.

Ухвалою від 18.12.2014р. згідно ст.27 Господарського процесуального кодексу України суд залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Українське товариство сліпих (01133, м. Київ, Узвіз Печерський,3).

Представник позивача в судовому засіданні 12.01.2015р. надав уточнення позовних вимог №03/12-46 від 09.01.2015р. з додатком документів, в якому з урахуванням того, що банк отримав звіт про незалежну експертну оцінку майна переданого в заставу Чернігівським УВП УТОС згідно договору застави №2542/1 від 16.11.2014р. просив суд: розірвати кредитний договір №2542 від 16.11.2011р., укладений між публічним акціонерним товариством «Банк «Демарк» та Чернігівським учбово-виробничим підприємством Українського товариства сліпих; в рахунок погашення заборгованості відповідача за кредитним договором №2542 від 16.11.2011р. в розмірі 327 072,30грн., з яких: заборгованість за строковим кредитом 200 000,00грн., заборгованість за простроченим кредитом 83 675,00грн., заборгованість за строковими відсотками 4293,68грн., заборгованість за простроченими відсотками 22 775,22грн., пеня за несвоєчасну сплату кредиту 15 404,42грн., пеня за несвоєчасну сплату відсотків 923,98грн., звернути стягнення на заставлене майно: флексографічна машина «ЛЕГАТ Р 500-6+0» 2008 р.в., інв.№1579; термопластавтомат ДЕ3330Ф-1, 1990 р.в., інв.№509; машина контактного зварювання МТ-2202-1 1997 р.в., інв.№909; машина для вертикального лиття МЛВ-32 1988 р.в., інв№1316; машина для вертикального лиття МЛВ-32 1988 р.в., інв.№1317; прес гідравлічний Д-24305 1990 р.в., інв.№1311; машина контактного зварювання МТ-2202-1 1991 р.в, інв.№914; термопластавтомат ДХ3224 1994 р.в., інв.№514, встановити спосіб звернення стягнення на заставне майно шляхом продажу на прилюдних торгах з початковою ціною 1 061 630,00грн., яка встановлена в звіті про незалежну оцінку майна, складеного ТОВ «Стоун Брідж» від 24.12.2014р. Вказане уточнення та додані до нього документи долучені судом до матеріалів справи.

Дослідивши подане позивачем уточнення позовних вимог, суд дійшов висновку, що позивач фактично визначив початкову ціну заставного майна для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження, при цьому не змінюючи предмет чи підставу позову. Суд прийняв до розгляду подане позивачем уточнення позовних вимог, оскільки воно не порушує нічиї права та охоронювані законом інтереси.

У судовому засіданні 12.01.2015 року суд перейшов до розгляду справи по суті. Представник позивача виклав позовні вимоги та просив їх задовольнити в редакції, викладеній в уточненні позовних вимог №03/12-46 від 09.01.2015р.

У клопотанні за №03/12-100 від 15.01.2015р позивач навів уточнений розрахунок заборгованості по кредитному договору №2542 від 16.11.2011р. та уточнив заборгованість відповідача за кредитним договором, яка становить 327072,30грн., з яких заборгованість за строковим кредитом - 200 000,00грн., заборгованість за простроченим кредитом - 83675,00грн., заборгованість за строковими відсотками нарахована за період з 01.11.2014р. по 20.11.2014р. - 4 293,68грн., заборгованість за простроченими відсотками за період з 01.07.2014р. по 31.10.2014р. - 22 775,22грн., пеня за несвоєчасну сплату кредиту за період з 31.12.2013р. по 20.11.2014р. - 15404,42грн., пеня за несвоєчасну сплату відсотків за період з 01.08.2014р. по 20.11.2014р. - 923,98грн.

Дослідивши вказане клопотання позивача, суд дійшов висновку, що позивач не змінюючи предмет чи підставу позову фактично конкретизував періоди прострочки відповідачем виконання зобов'язань по кредитному договору та нарахуванню пені за їх порушення, які є предметом судового розгляду, а тому прийняв вказані уточнення до розгляду.

Представник відповідача в судовому засіданні 21.01.2015р. надав відзив на позовну заяву за підписом т.в.о.директора Чернігівського УВП УТОС Холодьон В.Д., в якому відповідач визнав всю суму заборгованості перед позивачем та зазначив, що між сторонами не досягнуто згоди по оцінці вартості обладнання.

Представник відповідача в судовому засіданні 21.01.2015р. надав клопотання про призначення судової експертизи, в якому зазначив, що відповідач не згоден з виставленою «Банком «Демарк» оціночною вартістю заставного майна і вважає її занадто заниженою, та просив призначити у справі №927/1822/14 судову товарознавчу експертизу.

Представник позивача в судовому засіданні 22.01.2015р. надав клопотання №03/12-167 від 22.01.2015р., в якому додатково зробив роз'яснення, та просив суд прийняти до уваги, що під скороченням «р.в.» слід розуміти «рік випуску» предмета застави.

Представник відповідача в судовому засіданні 21.01.2015р. надав заяву про продовження терміну розгляду справи на 15 днів у зв'язку з подачею документів щодо проведення судової експертизи по визначенню вартості обладнання.

Ухвалою від 22.01.2015р. суд продовжив строк вирішення спору у справі №927/1822/14 до 11.02.2015р. включно, призначив судову товарознавчу експертизу, проведення якої доручив Чернігівському відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз та зупинив провадження у справі до закінчення проведення судової експертизи та повернення матеріалів справи до господарського суду.

Ухвалою від 19.06.2015р. суд поновив провадження у справі.

Від позивача надійшло клопотання №03/12-1859 від 18.06.2015р., в якому враховуючи той факт, що судовим експертом не встановлено ринкової вартості об'єктів експертизи просив суд прийняти рішення у справі з врахуванням початкової ціни предмету застави, встановленої в звіті про незалежну оцінку майна від 24.12.2014р., складеного ТОВ «Стоун Брідж», зазначений Звіт про незалежну оцінку майна відповідає вимогам та нормам чинного законодавства, що підтверджується кваліфікацією експертної установи, що здійснювала оцінку об'єктів застави, яка має відповідні свідоцтва про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів, кваліфікаційне свідоцтво оцінювача та сертифікат суб'єкта оціночної діяльності. Позивач зазначив, що ним надано достатньо доказів для прийняття повного, всебічного, законного, об'єктивного рішення, а відповідачем не заперечується той факт, що він має заборгованість перед банком згідно наданого розрахунку та погоджується про передачу в заставу банку рухомого майна, згідно переліку майна, зазначеного в додатку до договору застави №2542/1 від 16.11.2011р. Позивач просить прийняти рішення, яким розірвати кредитний договір №2542 укладений 16.11.2011 між ПАТ «Банк Демарк» та Чернігівським учбово-виробничим підприємством Українського товариства сліпих; в рахунок погашення заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором №2542 від 16.11.2011р. в розмірі 327072,30грн., з яких заборгованість за строковим кредитом - 200000,00грн., заборгованість за простроченим кредитом - 83 675,00грн., заборгованість за строковими відсотками - 4 293,68грн., заборгованість за простроченими відсотками - 22775,22грн., пеня за несвоєчасну сплату кредиту - 15404,42грн., пеня за несвоєчасну сплату відсотків - 923,98грн., звернути стягнення на заставне майно: флексографічна машина «ЛЕГАТ Р 500-6+0» 2008 року випуску, інв.№1579; термопластавтомат ДЕ3330Ф-1, 1990 року випуску, інв№509; машина контактного зварювання МТ-2202-1 1997 року випуску, інв.№909; машина для вертикального лиття МЛВ-32 1988 року випуску, інв.№1316; машина для вертикального лиття МЛВ-32 1988 року випуск., інв.№1317; прес гідравлічний Д-24305 1990 року випуску, інв.№1311; машина контактного зварювання МТ-2202-1 1991 року випуску, інв.№914; термопластавтомат ДХ3224 1994 року випуску, інв.№514. та встановити спосіб звернення стягнення на заставне майно шляхом продажу на прилюдних торгах з початковою ціною 1061630грн., яка встановлена в Звіті про незалежну оцінку майна, складеного ТОВ «Стоун Брідж» від 24.12.2014р.

Від позивача надійшло пояснення №03/12-1914 від 24.06.2015р., в якому зазначив, що з метою обґрунтування своїх вимог ним надано відповідні докази: кредитний договір №2542 від 16.1.1.2011р. зі всіма змінами та доповненнями, відповідні меморіальні ордери на видачу грошових коштів, розрахунок заборгованості відповідача за кредитним договором з відповідними виписками по рахунку позичальника, договір застави з відповідними змінами та доповненнями, в якому згідно додатку 1 встановлено перелік рухомого майна, що передається в заставу банку, на підтвердження правомірності укладення договору застави надано постанову президії Центрального правління УТОС №11-27р від 10.11.2011р. про дозвіл на передачу майна в заставу, надано довідки про знаходження на балансі Чернігівського УТОС заставного майна, акти перевірки заставного майна, які підписані банком та заставодержателем, договір страхування предмета застави №6К-251-350/25/12, для встановлення початкової ціни предмету застави 09.01.2015р. банком надано Звіт про незалежну оцінку майна від 24.12.2014р., складений ТОВ «Стоун-Брідж». Позивач зазначив, що відповідачем не заперечується наявність та розмір кредитної заборгованості перед банком та підтверджується передача банку рухомого майна в заставу. Позивач наполягав, що для вирішення спору суд має взяти до уваги оцінку надану банком, яка відповідає приписам чинного законодавства та у встановленому порядку не оскаржена жодною із сторін і є чинною.

Представниками позивача, відповідача та третьої особи на стороні відповідача в судовому засіданні 25.06.2015р. подані клопотання про не здійснення технічної фіксації судового процесу, які задоволені судом.

Представник відповідача надав суду заяву від 25.06.215 року, в якій просить суд надати час для ознайомлення зі справою у зв'язку з нещодавнім його призначенням на посаду директора Чернігівського УВП УТОС.

Представник позивача заперечував проти задоволення заяви представника відповідача про надання часу для ознайомлення зі справою, посилаючись на те, що представники відповідача були присутні в судовому засіданні, поштою їм були направлені всі документи, які додані до позовної заяви, а також клопотання про уточнення позовних вимог, поданих позивачем в межах розгляду справи.

У судовому засіданні старший судовий експерт Чернігівського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Шабаєва О.М. надала відповіді на питання представника позивача, відповідача та суду. Судовий експерт пояснила, що встановити вартість майна, переліченого у висновку експерта № 308/15-24 від 21.05.2015 року не вбачається за можливе з причин, що викладені в дослідницькій частині вказаного висновку експерта.

В судовому засіданні 25.06.2015р. суд оголосив перерву до 10год. 00хв. 26.06.2015р. для ознайомлення представника відповідача з матеріалами справи.

Після оголошеної перерви у судове засідання з'явилися уповноважені представники позивача, відповідача та третьої особи на стороні відповідача.

Заяв та клопотань від представників позивача, відповідача та третьої особи на стороні відповідача не надходило.

Від третьої особи на стороні позивача по факсу надійшла заява від 26.06.2015р. про розгляд справи без участі її представника та направлення судового рішення на його адресу.

Представники сторін та третьої особи на стороні відповідача не заперечували проти розгляду справи без участі представника третьої особи на стороні позивача. Суд задовольнив клопотання третьої особи на стороні позивача про розгляд справи без участі її представника, оскільки це є правом сторони.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи на стороні відповідача, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з'ясувавши фактичні обставини справи, господарський суд встановив:

Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст.ст. 1048, 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) та сплатити проценти за користування коштами у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як свідчать матеріали справи та підтверджують сторони, 16.11.2011 року між публічним акціонерним товариством «Банк «Демар» (надалі - банк) в особі голови правління Оніщенко Лідії Олексіївни, яка діє на підставі статуту, та Чернігівським учбово-виробничим підприємством Українського товариства сліпих (надалі - позичальник) в особі директора Сухомлина Юрія Петровича, який діє на підставі статуту та постанови президії Центрального правління УТОС №11-27р від 10.11.2011р. було укладено кредитний договір №2542 (надалі - кредитний договір).

01.03.2012р. між сторонами укладено договір №1 про внесення змін до кредитного договору №2542 від 16.11.2011р. та 04.10.2012р. договір №2 про внесення змін до кредитного договору №2542 від 16.11.2011р. з договором №1 від 01.03.2012р.

Відповідно умов кредитного договору (з урахуванням змін) банк відкриває позичальнику кредитну лінію з максимальним лімітом заборгованості 400000,00грн. з кінцевим строком погашення по 26.09.2015р. та графіком зменшення ліміту заборгованості, визначеного додатком №1, який є невід'ємною частиною цього договору.

Сторони підписали графік зменшення ліміту кредитування (з урахуванням змін): з 04.10.2012р. по 28.12.2012р. сума ліміту кредитування 400000,00грн., з 29.12.2012р. по 28.12.2013р. - 300000,00грн., з 29.12.2013р. по 28.12.2014р. - 200000,00грн., з 29.12.2014р. по 26.09.2015р. - 100000,00грн.

Кредит надається позичальнику для забезпечення витрат поточної діяльності (п.3.2 кредитного договору).

Згідно п.3.3.1 кредитного договору кредит надається у безготівковій формі. Платежі за кредитом в гривні відповідно до умов укладених договорів шляхом: перерахування коштів на поточний рахунок позичальника №2467 в Банку «Демарк» код 03967961 МФО 353575 з одночасним утворенням заборгованості за кредитом або його частиною на позичковому рахунку позичальника.

Позивач виконав, взяті на себе зобов'язання по кредитному договору та перерахував позичальнику кредитні кошти на загальну суму 452550,00грн. згідно меморіальних ордерів, копії яких додані до матеріалів справи (а.с. 145-148 т.2): №2542 (62627315) від 21.11.2011р. на суму 115000,00грн., №2542 (63077044) від 05.12.2011р. на суму 6000,00грн., №2542 (63133344) від 07.12.2011р. на суму 29400,00грн., №2542 (63271728) від 14.12.2011р. на суму 55000,00грн., №2542 (64363625) від 23.01.2012р. на суму 30000,00грн., №2542 (64702386) від 02.02.2012р. на суму 24500,00грн., №2542 (65199486) від 22.02.2012р. на суму 25000,00грн., №2542 (65320618) від 28.02.2012р. на суму 13000,00грн., №2542 (65692471) від 07.03.2012р. на суму 50000,00грн., №2542 (65810065) від 14.03.3012р. на суму 51500,00грн., №2542 (70213293) від 29.08.2012р. на суму 5000,00грн., №2542 (72220713) від 12.11.2012р. на суму 45600,00грн., №2542 (72291871) від 15.11.2012р. на суму 2550,00грн. Перерахування позивачем кредитних коштів підтверджується також копіями виписок банку (а.с.53-54 т.1).

Згідно п.3.4.1 кредитного договору (в редакції договору №2 від 04.10.2012р.) позичальник зобов'язаний погашати кредит в строки, що визначені додатком №1, який є невід'ємною частиною цього договору, з кінцевим строком погашення визначеного п.3.1 договору. Погашення здійснюється шляхом перерахування коштів на рахунок вказаний в п.3.8 договору. Строки, передбачені цим договором є обов'язковими для позичальника.

У п.3.5.1 кредитного договору сторони визначили, що позичальник за користування кредитом сплачуватиме банку відсотки у розмірі 24% річних. Такі відсотки нараховуються на фактичну суму заборгованості за кредитом із розрахунку кількості днів періоду нарахування відсотків на основі банківського року (360 днів у році) і підлягають сплаті в строк по останній робочий день звітного місяця. У випадку несплати процентів, сума боргу за відсотками відноситься на рахунок несплачених в строк відсотків. Відсотки, нараховані в кінцевий рахунок підлягають сплаті одночасно з поверненням кредиту.

Згідно п.3.7.1-3.7.2 договору усі погашення за цим договором повинні здійснюватися без зустрічних вимог та претензій, добровільно повністю без відрахувань на будь-які чи за рахунок будь-яких існуючих та майбутніх податків, відрахувань та утримань всіх зобов'язань стосовно цього. Якщо будь-яка дата платежів за договором не буде банківським днем, то платежі повинні бути здійснені на наступний банківський день із сплатою відсотків за час фактичного користування кредиту без нарахування пені.

Якщо сума, що вноситься у рахунок погашення кредиту та сплати відсотків та інших платежів недостатня для погашення кредиту разом з відсотками та іншими платежами, то платежі за договором здійснюються у такому порядку: в першу чергу сплаті підлягають комісійні винагороди, в другу чергу сплаті підлягають відсотки, після їх погашення сплаті підлягає сума кредиту. Якщо за цим договором виникає прострочена заборгованість по сплаті кредиту, відсотків або інших платежів, то погашення здійснюється в наступному порядку: прострочені платежі по погашенню комісійної винагороди; пеня за несвоєчасну сплату комісійної винагороди; прострочені платежі по сплаті відсотків за користування кредитом; пеня за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом; штрафи за порушення умов договору; прострочені платежі по погашенню основного боргу; пеня за несвоєчасне погашення основного боргу (п.3.7.3 кредитного договору).

Відповідно до п.7.3 кредитного договору (в редакції договору №2 від 04.10.2012р.) у разі порушення графіку зменшення ліміту заборгованості зазначеного в додатку №1, який є невід'ємною частиною договору, банк переносить залишок не погашеної в строк заборгованості за кредитом на рахунок прострочених кредитів. У цьому разі позичальник сплачує банку за простроченою заборгованістю за кредитом підвищену процентну ставку - 35% річних.

Відповідно до ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця (ч.3 ст.1049 вказаного кодексу).

Стаття 627 Цивільного кодексу України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як свідчать матеріали справи, зокрема виписка банку (а.с.52, 54 т.1), відповідач здійснив часткове погашення кредиту по кредитному договору №2542 від 16.11.2011р., повернувши позивачу 20.12.2012р. - 3000,00грн., 28.12.2012р. - 3550,00грн., 08.05.2012р. - 150000,00грн.

Матеріали справи свідчать про те, що 31.12.2013р. частину кредиту в сумі 96000,00грн. за графіком зменшення ліміту кредитування було перенесено позивачем на рахунок простроченої заборгованості відповідача.

Відповідачем проведено часткове погашення простроченої заборгованості з повернення кредиту на загальну суму 12325,00грн., що підтверджується меморіальними ордерами та випискою банку, копії яких позивачем додано до матеріалів справи (а.с.46-51 т.1) та копіями виписок банку по рахунку, які надані відповідачем (а.с.115-119 т.1), а саме: 04.07.2014р. погашено кредит на суму 5515,00грн., 08.07.2014р. погашено кредит на суму 2210,00грн., 14.07.2014р. погашено кредит на суму 1200,00грн. та на суму 2400,00грн., 18.07.2014р. погашено кредит на суму 1000,00грн.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем частково повернуто кредит на загальну суму 168875,00грн.

З огляду на вище викладене, суд дійшов висновку, що на день розгляду справи заборгованість позичальника по кредитному договору становить: 200000грн.00коп. заборгованість за строковим кредитом, 83675грн.00коп. заборгованість за простроченим кредитом, а всього 283675,00грн., що підтверджується матеріалами справи та не спростовується відповідачем.

У відповідності зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання, якими є сторони у справі, повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання договору не допускається.

У відповідності до приписів ст.33, ст.34 Господарського процесуального кодексу України відповідач на день розгляду справи не надав суду доказів повернення кредиту позивачу у повній сумі.

У розрахунку заборгованості відповідача, наданому позивачем до матеріалів справи (а.с.144 т.2) зазначено, що відсотки за користування кредитом за період з 16.11.2011р. по 30.06.2014р. сплачені повністю.

Позивач просить стягнути з відповідача 4293грн.68коп. заборгованості за строковими відсотками за період з 01.11.2014р. по 20.11.2014р., 22775грн.22коп. заборгованості за простроченими відсотками за період з 01.07.2014р. по 31.10.2014р. згідно наведеного розрахунку та з урахуванням проведеної відповідачем часткової оплати відсотків, нарахованих за користування кредитом у липні 2014р. (а.с.144 т.2).

У відповідності до приписів ст.33, ст.34 Господарського процесуального кодексу України від відповідача не надходило заперечень щодо наведеного позивачем розрахунку заборгованості відповідача за кредитом, за процентами за користування кредитними коштами.

Дослідивши подані позивачем документи, виписки банку щодо здійснених відповідачем платежів та наведений позивачем розрахунок заборгованості відповідача по сплаті процентів за користування кредитом, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача простроченої заборгованості за процентами за період з 01.07.2014р. по 31.10.2014р. в сумі 22775грн.22коп., поточної заборгованості за процентами за період з 01.11.2014р. по 20.11.2014р р. в сумі 4293грн.68коп грн., є обґрунтованими.

Позивач просить стягнути з відповідача 15404грн.42коп. пені за несвоєчасну сплату кредиту за період з 31.12.2013р. по 20.11.2014р., 923грн.98коп. пені за несвоєчасну сплату відсотків за період з 01.08.2014р. по 20.11.2014р.

Відповідно до ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями у розумінні ст.230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов'язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Сторони у п.7.4. кредитного договору встановили, що у разі порушення строків погашення кредиту, банк має право стягнути з позичальника пеню за кожний день прострочки, включаючи день проплати. Пеня нараховується на суму прострочених платежів за кредитом із розрахунку фактичної кількості прострочених днів, починаючи з дати виникнення простроченої заборгованості по дату здійснення платежу за кредитом у повному обсязі, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Згідно п.7.5 кредитного договору у разі порушення строку сплати відсотків за кредитом банк має право стягнути з позичальника пеню за кожний день прострочки, включаючи день проплати. Пеня нараховується на суму несплачених своєчасно відсотків із розрахунку фактичної кількості прострочених днів, починаючи з дати простроченої заборгованості і по дату повного погашення заборгованості по відсотках, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

На час розгляду справи від відповідача не надходило заяв, клопотань, заперечень щодо наведеного позивачем розрахунку пені за несвоєчасне виконання відповідачем зобов'язань по сплаті кредиту, процентів за користування кредитом.

Дослідивши подані позивачем розрахунки пені, приймаючи до уваги, що матеріалами справи підтверджується несвоєчасне виконання відповідачем зобов'язань по сплаті кредиту та процентів за користування кредитом згідно кредитного договору №2542 від 16.11.2011р., суд доходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені у сумі 15404грн.42коп. за несвоєчасну сплату кредиту за період з 31.12.2013р. по 20.11.2014р. та пені у сумі 923грн.98коп. за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом за період з 01.08.2014р. по 20.11.2014р. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

У п.2.51 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що частиною першою статті 35 ГПК передбачено можливість звільнення від доказування перед судом обставин, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Визнання обставин може здійснюватися учасниками судового процесу: - в письмовій формі шляхом зазначення про таке визнання у позовній заяві, відзиві на позовну заяву, поданих суду заяві, клопотанні, листі тощо; - в усній формі під час надання суду усних заяв, клопотань і пояснень; у такому разі про визнання обставин зазначається у протоколі судового засідання. Про визнання обставин може свідчити й зміст поданих суду письмових документів: претензій та відповідей на них, листів та інших письмових звернень учасників судового процесу один до одного (наприклад, лист, надісланий у відповідь на претензію, в якому зазначається про повне або часткове визнання заявленої до стягнення заборгованості).

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 12.01.2015р. за підписом т.в.о.директора Чернігівського УВП УТОС Холодьон В.Д. (а.с.164 т.2) визнав всю суму заборгованості перед позивачем, при цьому його дії не суперечать законодавству та не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб. У вказаному відзиві відповідачем було зазначено про недосягнення згоди з позивачем по оцінці вартості заставного обладнання.

Як свідчать матеріали справи, позивачем направлено відповідачу пропозицію №03/12-7335 від 21.10.2014р. про розірвання кредитного договору №2542 від 16.11.2011р. (а.с.25 т. 1), в якій з посилання на несвоєчасне виконання зобов'язань по кредитному договору вважав за необхідне розірвати кредитний договір №2542 від 16.11.2011р. і просив відповідача погасити наявну заборгованість перед банком.

У заяві №594 від 11.11.2014р. (а.с.26 т.1) відповідач просив не звертатися до суду та надати можливість погасити наявну заборгованість по кредиту строком до 30.12.2014р.

Згідно ч.4 ст. 188 Господарського кодексу України у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Відповідно до частини другої ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В резолютивній частині Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 № 15-рп/2002 у справі № 1-2/2002 (справа про досудове врегулювання спорів) встановлено, що положення частини другої ст. 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини другої ст.651 Цивільного кодексу України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Тобто, йдеться про таке порушення договору однією стороною, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Згідно п.6.2 кредитного договору, якщо виникла і триває подія невиконання зобов'язань, то у банку виникло право вимоги дострокового розірвання договору та/або дострокового задоволення вимог, що випливають з цього договору.

Судом на підставі правової оцінки умов укладеного між сторонами кредитного договору №2542 від 16.11.2011р. та інших наявних у справі доказів в їх сукупності встановлено, а відповідачем підтверджено, факти порушення останнім зобов'язань по своєчасному та повному виконанню зобов'язань по кредитному договору, що є істотним порушенням умов договору, а тому вимога позивача про розірвання кредитного договору №2542 від 16.11.2011 року є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до п.3.9.1 кредитного договору позичальник зобов'язаний надати банку забезпечення у вигляді застави основних засобів та поруки, яке задовольняє банк в строк не пізніше 16.11.2011р. Забезпечення повинно підтримуватися позичальником протягом всього строку чинності цього договору. Забезпеченням зобов'язань позичальника щодо банку: є договір застави та договір поруки (п.3.9.3 кредитного договору).

Як свідчать матеріали справи та підтверджують сторони, 16.11.2011р. між публічним акціонерним товариством «Банк «Демарк» (надалі - заставодержатель), в особі голови правління Оніщенко Лідії Олексіївни, яка діє на підставі статуту та Чернігівським учбово-виробничим підприємством Українського товариства сліпих (надалі - позичальник) в особі директора Сухомлина Юрія Петровича, який діє на підставі статуту та постанови президії Центрального правління УТОС №11-27р від 10.11.2011р. було укладено договір застави №2542/1 та додаток до договору «перелік майна, що передається в заставу банку «Демарк».

Позивачем та відповідачем подана до матеріалів справи копія постанови президії Центрального правління УТОС від 10.11.2011р. №11-27р., відповідно до якої президія ЦП УТОС дозволила директору Чернігівського УВП УТОС Сухомлину Ю.П. відкрити в ПАТ «Банк «Демарк» (м. Чернігів) кредитну лінію в сумі 600000,00грн. з передачею під заставу основних засобів (обладнання, автотранспорт) загальною балансовою вартістю 1616094,23грн. згідно доданого переліку основних засобів в кількості 44 (сорока чотирьох) одиниць, які належать на праві власності Українському товариству сліпих і знаходяться на балансі Чернігівського УВП УТОС; надала право на підписання необхідних документів щодо відкриття кредитної лінії, кредитного договору та договору застави.

Відповідно до ч.2 ст. 583 Цивільного кодексу заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави.

01.03.2012р. між сторонами підписано договір №1 про внесення змін до договору застави №2542/1 від 16.11.2011р. та 04.10.2012р. договір №2 про внесення змін до договору застави №2542/1 від 16.11.2011р. з договором №1 від 01.03.2012р.

Відповідно до п. 1.1 договору застави заставою за цим договором забезпечується вимоги заставодержателя, що випливають з кредитного договору №2542 від 16.11.2011р. з договорами №1 від 01.03.2012р. та №2 від 04.10.2012р., укладеного між заставодавцем та заставодержателем, відповідно до якого заставодержатель при виконанні заставодавцем певних його умов, відкриває заставодавцю кредитну лінію з максимальним лімітом заборгованості 400000,00грн. на визначених кредитним договором умовах, строком по 26.09.2015р. та графіком зменшення ліміту заборгованості, визначеного додатком №1, який є невід'ємною частиною кредитного договору.

Згідно п.1.2 договору застави (в редакції договору №2 від 04.10.2012р.) заставодавець з метою забезпечення викладених в кредитному договорі зобов'язань заставляє наступне майно, яке є предметом застави за цим договором: основні засоби (обладнання) згідно переліку визначеного додатком №2, який є невід'ємною частиною цього договору, на загальну суму 1249313,00грн. Предмет застави знаходиться за адресою м. Чернігів, вул.Менделєєва,5. За домовленістю сторін загальна вартість предмета застави на дату підписання цього договору становить 1249313грн.

Сторони підписали додаток №2 до договору застави №2542/1 від 16.11.2011р. з договорами №1 від 01.03.2012р. та №2 від 04.10.2012р., в якому визначили перелік майна, що передається в заставу банку «Демарк», а саме: флексографічна машина «ЛЕГАТ Р 500-6+0» 2008 року випуску, інв.№1579, загальна вартість 1168538,00грн.; термопластавтомат ДЕ3330Ф-1, 1990 року випуску, інв.№509, загальна вартість 23400,00грн.; машина контактного зварювання МТ-2202-1 1997 року випуску, інв.№909, загальна вартість 11250,00грн.; машина для вертикального лиття МЛВ-32 1988 року випуску, інв.№1316. загальна вартість 6300,00грн.; машина для вертикального лиття МЛВ-32 1988 року випуску, інв.№1317, загальна вартість 6300,00грн.; прес гідравлічний Д-24305 1990 року випуску, інв.№1311, загальна вартість 13500,00грн.; машина контактного зварювання МТ-2202-1 1991 року випуску, інв.№914, загальна вартість 14625,00грн.; термопластавтомат ДХ3224 1994 року випуску, інв.№514, загальна вартість 5400,00грн. Місцезнаходження майна м. Чернігів, вул.Менделєєва,5.

Згідно ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В статті 572 Цивільного кодексу України встановлено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель, набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із ст.20 Закону України «Про заставу» заставодержатель вправі у випадку невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до ч. 1 ст. 590 Цивільного кодексу України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

У п.6.2 кредитного договору сторони передбачили наслідки подій невиконання зобов'язань. Так, якщо виникла і триває подія невиконання зобов'язань, то у банку виникло право вимоги дострокового розірвання цього договору та/або дострокового задоволення вимог банку, що випливають з цього договору; у банку виникло право звернути стягнення на предмет застави згідно з договором застави відповідно до чинного законодавства України.

Згідно п.2.1 договору застави заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави або його частину згідно з чинним законодавством України у випадку якщо в момент настання терміну виконання заставодавцем зобов'язання (в тому числі і по сплаті будь-яких платежів, які повинні бути здійснені відповідно до кредитного договору), забезпеченого заставою згідно з цим договором, воно не буде виконане; виникненням у нього права вимагати дострокового погашення боргу та/або дострокового виконання заставодавцем зобов'язань за цим договором; інших випадках, передбачених чинним законодавством, цим договором та кредитним договором.

Відповідно до п.2.1.5 договору застави заставодержатель має право за рахунок заставного майна задовольнити вимоги, зазначені у цьому договорі в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання, неустойку, пеню, необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, витрати, що будуть понесені заставодержателем при зверненні стягнення на заставлене майно, його реалізації.

Відповідно до п.4.1 договору застави право звернення стягнення на предмет застави для задоволення своїх вимог, що випливають з кредитного договору, виникає у заставодержателя у випадку невиконання заставодавцем своїх зобов'язань за кредитним договором, у тому числі коли прострочення чергового платежу (в тому числі по сплаті відсотків) перевищує 5 календарних днів та в інших випадках, передбачених чинним законодавством, цим договором та кредитним договором.

Звернення стягнення на предмет застави або на відповідну його частину здійснюється будь-яким способом, якого зажадає заставодержатель і яке передбачене чинним законодавством України (п.4.2 договору застави).

Оскільки матеріалами справи підтверджується, що позичальник належним чином не виконував зобов'язань за кредитним договором, у банку виникло право звернути стягнення на предмет застави згідно з договором застави та відповідно до чинного законодавства України.

Так, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, звернувши стягнення на заставне майно згідно договору застави №2542/1 від 16.11.2011р., договору №1 від 01.03.2012р. про внесення змін до договору застави №2542/1 від 16.11.2011р., договору №2 від 04.10.2012р. про внесення змін до договору застави №2542/1 від 16.11.2011р., а саме: флексографічна машина «ЛЕГАТ Р 500-6+0» 2008 року випуску, інв.№1579; термопластавтомат ДЕ3330Ф-1, 1990 року випуску, інв.№509; машина контактного зварювання МТ-2202-1 1997 року випуску, інв.№909; машина для вертикального лиття МЛВ-32 1988 року випуску, інв.№1316; машина для вертикального лиття МЛВ-32 1988 року випуск., інв№1317; прес гідравлічний Д-24305 1990 року випуску, інв№1311; машина контактного зварювання МТ-2202-1 1991 року випуску, інв.№914; термопластавтомат ДХ3224 1994 року випуску, інв.№514, визначивши спосіб реалізації предмета застави шляхом продажу на прилюдних торгах та встановивши початкову ціну предмета застави для його подальшої реалізації в сумі 1061630грн.00коп., яка встановлена в Звіті про незалежну оцінку майна, складеного ТОВ «Стоун Брідж».

Статтею 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

Згідно ст.25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: 1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; 2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; 3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; 4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; 5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; 6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження.

Згідно запису 1 у Витягу №45646428 від 18.11.2014р з Державного реєстру обтяжень рухомого майна позивачем 17.11.2011р. зареєстровано приватне обтяження рухомого майна згідно договору застави №2542/1 від 16.11.2011р. з наведенням переліку об'єктів обтяження, 06.03.2012р. та 08.10.2012р. зареєстровано зміни відомостей про обтяження до договору застави, з наведенням переліку об'єктів обтяження; а 18.11.2014р. зареєстровано від позивача звернення стягнення на це рухоме майно.

Також витяг містить відомості про інших обтяжувачів майна, належного відповідачу, зокрема запис 2 - Деснянським відділом ДВС Чернігівського МУЮ 30.10.2013р. зареєстровано публічне обтяження - арешт рухомого майна відповідача на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 40447815/1 від 30.10.2013р., об'єкт обтяження - все рухоме майно.

19.11.2014р. позивач направив до Деснянського ВДВС Чернігівського РУЮ повідомлення про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження за договором застави №2542/1 від 16.11.2011р., укладеного між ПАТ «Банк «Демарк» та Чернігівським УВП УТОС.

Позивачем приватне обтяження рухомого майна за договором застави №2542/1 від 16.11.2011р. було зареєстровано раніше ніж публічне обтяження Деснянського ВДВС Чернігівського МУЮ, тому позивач є обтяжувачем з вищим пріоритетом і має переважне право на звернення стягнення на предмет застави.

Позивач просить встановити спосіб звернення стягнення на заставне майно шляхом продажу на прилюдних торгах з початковою ціною 1 061 630,00грн., яка встановлена в звіті про незалежну оцінку майна, складеного ТОВ «Стоун Брідж» від 24.12.2014р.

Представник відповідача в судовому засіданні 21.01.2015р. надав клопотання про призначення судової експертизи, в якому зазначив, що відповідач не згоден з виставленою Банком «Демарк» оціночною вартістю заставного майна і вважає її занадто заниженою, та просив призначити у справі №927/1822/14 судову товарознавчу експертизу.

Представник відповідача Гріненко О.О. у судовому засіданні 22.01.2015р наполягала на проведенні судової експертизи з оцінки заставного майна та пояснила, що відповідач не згоден з даними звіту незалежної оцінки майна обладнання, проведеного ТОВ «Стоун Брідж» за заявою ПАТ «Банк «Демарк», посилаючись на те що балансова вартість обладнання, переданого в заставу, вище ніж встановлена оцінювачем у звіті, та вважає її заниженою, оскільки обладнання тривалий час не знаходилось в експлуатації, а тому не має зносу обладнання. Додатково представник відповідача зазначила, що має сумніви, щодо достовірності інформації із сайтів в мережі Інтернет, на які є посилання у звіті оцінювача.

Враховуючи, що договір застави №2542/1 від 16.11.2011р. (з подальшими змінами внесеними сторонами до нього договір №1 від 01.03.2012р., №2 від 04.10.2012р.) не містить відомостей щодо проведення оцінки майна, а в п. 1.2 договору застави в редакції договору №2 від 04.10.2012р. сторони визначили загальну вартість предмета застави за домовленістю сторін у сумі 1 249 313,00грн., а згідно звіту про незалежну оцінку майна, складеного ТОВ «Стоун Брідж» від 24.12.2014р. на замовлення позивача, визначена ринкова вартість обладнання у розмірі 1 061 630,00грн., проти якої заперечує відповідач, тобто наявний спір між сторонами щодо початкової ціни предмету застави, тому суд дійшов висновку, що для визначення дійсної початкової ціни предмету застави (переданого в заставу Чернігівським УВП УТОС згідно договору застави №2542/1 від 16.11.2011р.) для його подальшої реалізації необхідні спеціальні знання, а тому клопотання відповідача про призначення товарознавчої експертизи було задоволенню.

Ухвалою суду від 22.01.2015р. було призначено судову товарознавчу експертизу, проведення якої доручено Чернігівському відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, на вирішення судової експертизи поставлено питання: яка дійсна ринкова вартість на дату проведення оцінки кожного з наступних об'єктів, що є предметом застави згідно договору застави №2542/1 від 16.11.2011р. (з подальшими змінами внесеними сторонами до нього договір №1 від 01.03.2012р., №2 від 04.10.2012р.), які розташовані за адресою м. Чернігів, вул.Менделеєва,5: - флексографічна машина «ЛЕГАТ Р 500-6+0» 2008 рік випуску, інв.№1579; - термопластавтомат ДЕ3330Ф-1, 1990 рік випуску , інв№509; - машина контактного зварювання МТ-2202-1 1997 рік випуску , інв.№909; - машина для вертикального лиття МЛВ-32 1988 рік випуску, інв.№1316; - машина для вертикального лиття МЛВ-32 1988 рік випуску, інв.№1317; - прес гідравлічний Д-24305 1990 рік випуску , інв.№1311; - машина контактного зварювання МТ-2202-1 1991 рік випуску , інв.№914; - термопластавтомат ДХ3224 1994 рік випуску , інв.№514.

Згідно ухвали суду від 12.03.2015р. суд поновив провадження у справі та за клопотанням експерта витребував від відповідача паспорта та акти технічного стану на об'єкти, що є предметом застави згідно договору застави №2542/1 від 16.11.2011р. (з подальшими змінами сторонами до договору).

У судовому засіданні 16.03.2015р. представник відповідача усно пояснив, що було знайдено тільки паспорт та інструкцію з експлуатації машини флексографічної «ЛЕГАТ Р500-6+0», копії яких були долучені до матеріалів справи, на решту обладнання, яке є предметом застави документів не знайдено. Представник позивача у судовому засіданні також пояснив про відсутність у позивача, витребуваних експертом документів на обладнання, яке є об'єктом дослідження та предметом застави.

16.03.2015р. суд зупинив провадження у справі та направив матеріали справи для закінчення проведення судової експертизи.

Після надходження від Чернігівського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз висновку експерта суд згідно ухвали суду від 19.06.2015р. поновив провадження у справі.

У висновку експерта №308/15-24 від 21.05.2015р., який складений за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи, зазначено, що встановити ринкову вартість флексографічної машини «ЛЕГАТ Р500-6+0» 2008року випуску, інв.№1579, теромластавтомату ДЕ3330Ф-1, 1990 рік випуску, інв.№509, машини контактного зварювання МТ-2202-1 1997 року випуску, інв.№909, машини для вертикального лиття МЛВ-32 1988 року випуску, інв.№1316, машини для вертикального лиття МЛВ-32 1988 року випуску, інв.№1317, пресу гідравлічного Д-24305 1990 року випуску, інв.№1311, машини контактного зварювання МТ-2202-1 1991 року випуску, інв.№914, термопластавтомату ДХ3224 1994 року випуску, інв.№514, станом на 19.03.2015р. не вбачається за можливе з причин, що викладені в дослідницькій частині. Експерт зазначив, що в даному випадку застосувати дохідний методичний підхід неможливо, оскільки на дату визначення вартості відсутні пропозиції до оренди аналогічного устаткування. Витратний методичний підхід неможливо застосувати, оскільки відсутні вихідні дані про об'єкт оцінки, інформація про відтворення або заміщення об'єкта оцінки чи подібного майна в сучасних цінах або середньостатистичні показники, які узагальнюють умови його відтворення або заміщення в сучасних цінах. В результаті проведеного маркетингового дослідження встановлено, що зазначене майно є спеціалізованим, на первинному ринку України відсутнє, а на вторинному ринку вартість може коливатися від комплектності, ступеню зноси при експлуатації, умов зберігання на інше. Окрім того, експерт зазначив про неможливість ідентифікувати теромластавтомат ДЕ3330Ф-1, машину для вертикального лиття МЛВ-32 1988 року випуску, машину для вертикального лиття МЛВ-32 1988 року випуску, прес гідравлічний Д-24305 1990 року виписку.

Сторона, яка оспорює оцінку майна зобов'язана довести інший його розмір, зокрема, подати клопотання про призначення та проведення відповідної судової експертизи (лист Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України) від 07.10.2010 "Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009 - 2010 роки)") або надати звіт, проведений іншим суб'єктом оціночної діяльності.

Як свідчать матеріали справи, відповідач на даний час, маючи інформацію про не встановлення судовим експертом ринкової вартості обладнання, переданого у заставу, не надав суду належних та допустимих доказів того, що ринкова вартість обладнання є більшою ніж зазначено у звіті про оцінку, який складений ТОВ «Стоун Брідж» від 24.12.2014р.

Як вбачається із наданих до звіту документів, товариство з обмеженою відповідальністю «Стоун Брідж» має сертифікат № 16307/14 суб'єкта оціночної діяльності, який виданий Фондом державного майна України 16.04.2014р. зі строком дії до 16.04.2017р. Відповідно до вказаного сертифікату ТОВ «Стоун Брідж» має право здійснювати оцінку об'єктів у матеріальній формі, оцінку цілісних майнових комплексів, паїв, цінних паперів, майнових прав та нематеріальних активів, у т.ч. права на об'єкти інтелектуальної власності, спеціалізація, зокрема: оцінка машин і обладнання (п.1.2 сертифікату).

Оцінювач Заплатинський Максим Володимирович має кваліфікаційне свідоцтво оцінювача серії МФ № 6887, видане 16.05.2009р. Фондом державного майна України, та він зареєстрований в Державному реєстрі оцінювачів відповідно до свідоцтва від 10.06.2009р. № 7525, яке видане Фондом державного майна України.

Проведена за клопотанням відповідача судова експертиза не дала відповіді на питання, яка дійсна ринкова вартість кожного з об'єктів, що є предметом застави згідно договору застави №2542/1 від 16.11.2011р., які розташовані за адресою м. Чернігів, вул.Менделєєва,5.

Відповідно до п.3.9.5 кредитного договору позичальник зобов'язаний в період з 16.09.2013р. по 20.09.2013р. (а також при перенесенні кінцевого терміну погашення кредиту) провести експертну оцінку заставного майна, визначеного цим договором та в строк до 21.09.2013р. надати банку документальне підтвердження (звіт про експертну оцінку); в період з 15.09.2014р. по 19.09.2014р., а також при перенесенні кінцевого терміну погашення кредиту) провести експертну оцінку заставного майна, визначеного цим договором та в строк до 20.09.2014р. надати банку документальне підтвердження (звіт про експертну оцінку).

Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем п.3.9.5. кредитного договору та проведення оцінки заставного майна.

У відповідності до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України, та статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. При цьому, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності зі статті 43 Господарського процесуального кодексу України наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності, і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Як зазначається в частині першій статі 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи зазначене, а також приймаючи до уваги не встановлення ринкової вартості об'єктів застави під час проведення судової товарознавчої експертизи, суд бере до уваги визначену вартість заставного майна згідно поданого позивачем Звіту про незалежну оцінку майна від 24.12.2014р., складеного товариством з обмеженою відповідальністю «Стоун Брідж» у розмірі 1 061 630,00грн.

Враховуючи, що відповідач в порушення ст. 526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України взяті на себе зобов'язання не виконав, кредит та проценти за користування кредитом в установлений строк в повній сумі не повернув, а також пеню за прострочення повернення кредиту та за прострочення сплати процентів не сплатив, господарський суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню повністю.

Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Згідно ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п.п.1, 2 п. 2. ч. 2 ст. 4 даного Закону за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлена ставка судового збору у розмірі 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат, а за подання позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Згідно абз.1 ч.3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Відповідно до постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» у випадку об'єднання в одній заяві вимог як майнового так і не майнового характеру судовий збір, згідно з п.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір», підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для розгляду позовних заяв зі спорів немайнового характеру. Якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше вимог немайнового характеру, пов'язаних між собою підставами виникнення або поданими доказами, судовий збір сплачується окремо з кожної з таких вимог.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача підлягає стягненню в доход державного бюджету судовий збір в сумі 1218,00грн. (з вимоги немайнового характеру - розірвання договору) та 6541,45грн. (з вимоги майнового характеру - звернення стягнення на заставне майно), а всього 7759,45грн.

Керуючись ст. ст. 525, 526, 546, 547, 572, 583, 589, 598, 599, 651, 1046, 1048, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, ст. ст. 188, 193, 230, 231, 232 Господарського кодексу України, ст.20 Закону України «Про заставу», ст.ст. 11, 14, 22, 23, 24, 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст.ст. 22, 27, 33, 34, 44, 49, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Розірвати, укладений між публічним акціонерним товариством «Банк «Демарк» (вул. Комсомольська, 28, м. Чернігів, ідентифікаційний код 19357516) та Чернігівським учбово-виробничим підприємством Українського товариства сліпих (вул. Менделеєва 5, м. Чернігів, ідентифікаційний код 03967961), кредитний договір №2542 від 16.11.2011 року.

3. Стягнути з Чернігівського учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих (вул. Менделеєва,5, м. Чернігів, ідентифікаційний код 03967961) на користь публічного акціонерного товариства «Банк «Демарк» (вул. Комсомольська, 28, м. Чернігів, ідентифікаційний код 19357516) 200000грн.00коп. заборгованості за строковим кредитом, 83675грн.00коп. заборгованості за простроченим кредитом, 4293грн.68коп. заборгованості за строковими відсотками, 22775грн.22коп. заборгованості за простроченими відсотками, 15404грн.42коп. пені за несвоєчасну сплату кредиту, 923грн.98коп. пені за несвоєчасну сплату відсотків, звернувши стягнення на заставне майно згідно договору застави №2542/1 від 16.11.2011р., договору №1 від 01.03.2012р. про внесення змін до договору застави №2542/1 від 16.11.2011р., договору №2 від 04.10.2012р. про внесення змін до договору застави №2542/1 від 16.11.2011р., а саме: флексографічна машина «ЛЕГАТ Р 500-6+0» 2008 року випуску, інвентаризаційний №1579; термопластавтомат ДЕ3330Ф-1, 1990 року випуску, інвентаризаційний №509; машина контактного зварювання МТ-2202-1 1997 року випуску, інвентаризаційний №909; машина для вертикального лиття МЛВ-32 1988 року випуску, інвентаризаційний №1316; машина для вертикального лиття МЛВ-32 1988 року випуску, інвентаризаційний №1317; прес гідравлічний Д-24305 1990 року випуску, інвентаризаційний №1311; машина контактного зварювання МТ-2202-1 1991 року випуску, інвентаризаційний №914; термопластавтомат ДХ3224 1994 року випуску, інвентаризаційний №514, визначивши спосіб реалізації предмета застави шляхом продажу на прилюдних торгах та встановивши початкову ціну предмета застави для його подальшої реалізації у розмірі 1061630грн.00коп. (без врахування ПДВ), яка визначена у звіті про незалежну оцінку майна, складеного товариством з обмеженою відповідальністю «Стоун Брідж» від 24.12.2014 року.

4. Стягнути з Чернігівського учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих (вул. Менделеєва,5, м. Чернігів, ідентифікаційний код 03967961) в доход державного бюджету (р/р 3002 в ГУ ДКСУ у Чернігівській області, отримувач - УК у м. Чернігові/м. Чернігів/22030001, МФО 853592, ) 7759грн.45коп. судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 01.07.2015р.

Суддя Н.Ю.Книш