РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2015Справа №910/9732/15

За позовомПриватного підприємства «Конвектор»
ДоТовариства з обмеженою відповідальністю «Практікер Україна»
Простягнення 21 863, 99 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Представники:

Від позивача: не з'явились

Від відповідача: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Відповідача про стягнення з останнього на свою користь заборгованість в розмірі 21 863, 99 грн., з яких: 15 368, 09 грн. основної заборгованості, 984, 33 грн. - пені, 308, 59 грн. - 3 % річних, 5 238, 98 грн. - інфляційних нарахувань за договором купівлі-продажу №110921 від 08.11.2013р. та загальних умов поставки та надання послуг №110931, які деталізують умови виконання договору купівлі-продажу №110911 та є його невід'ємними частинами.

Відповідач у судові засідання не з'являвся, представників не направляв, про поважні причини неявки суд не повідомив, пояснень, витребуваних ухвалою суду від 20.04.2015р. про порушення провадження у справі та ухвалою суду від 19.05.2015р. про відкладення розгляду справи не подав. Водночас, ухвали суду від 20.04.2015р. та від 19.05.2015р. направлені на адресу відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Практікер Україна»: 02002, м. Київ, вул. Окіпної Раїси, 8-Б, 2-й поверх та отримані останнім, що підтверджується повернутими суду рекомендованими повідомлення про вручення поштових відправлень, а саме: ухвал суду від 20.04.2015р. та від 19.05.2015р. з зазначенням: «вручено уповноваженому».

Тому повернення суду рекомендованих повідомлень про вручення ухвал суду від 20.04.2015р. та від 19.05.2015р. з зазначенням: «вручено уповноваженому», з урахуванням конкретних обставин даної справи є належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасника судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій, тому спір розглядається за наявними у справі доказами, відповідно до ст. 75 ГПК України.

16.06.2015р. від позивача через загальний відділ діловодства господарського суду надійшло клопотання про доручення до матеріалів справи копію довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві від 18.05.2015р. №5-160/15 та прохання позивача про проведення судового засідання, призначеного на 16.06.2015р., без участі представника позивача.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

08 вересня 2013р. між Приватним підприємством «Конвектор» (надалі - Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Практікер Україна» (надалі - Відповідач) було укладено договір купівлі-продажу № 110911 (національний); крім того між сторонами було укладено договір про умови № 110921 та Загальні умови поставки та надання послуг № 110931, які деталізують умови виконання договору купівлі-продажу № 110911 та є його невід'ємними частинами (п. 9.1. Договору купівлі-продажу № 110911) (надалі - Правочини).

Відповідно до умов вказаних правочинів Позивач, як постачальник по договору,

зобов'язався здійснювати багаторазові поставки товару на замовлення Відповідача, а Відповідач, як покупець по договору, зобов'язався прийняти та оплатити поставлений Товар.

Згідно п. 2.2. Договору купівлі-продажу № 110911 замовлення кожної партії товару

здійснюються Відповідачем шляхом направлення Позивачу письмового замовлення,

виключно в електронній формі.

Асортимент, кількість товару, місце його доставки, а також строк поставки

визначаються ТОВ «Практікер Україна» у замовленні (п. 2.3. Загальних умов поставки та надання послуг № 110931).

Після здійснення поставки кожної партії товару, замовленої ТОВ «Практікер

Україна», сторонами підписується видаткова накладна, у якій вказується: номер

замовлення, на виконання якого поставлено товар, дата та місце доставки, перелік

товарів, кількість кожного артикулу, та вартість (п. 4.3. Загальних умов поставки та

надання послуг № 110931).

Відповідно до п. 4 Договору про умови № 110921 Відповідач, як покупець за договором, зобов'язаний оплатити поставлений Позивачем товар, у строк - 65 днів, з моменту надходження такого товару.

Судом встановлено, що на виконання умов вищезазначених договорів, протягом 2014 року Позивачем, як постачальником по договору, було поставлено, за замовленнями Відповідача, як покупця по договору, товар на загальну суму 50 624,16 грн., що підтверджується наступними видатковими накладними, які підписані Відповідачем без жодних зауважень та претензій:

- № 5276 від 27.03.2014р. - на суму 19 832,04 грн.

- № 5374 від 08.04.2014р. - на суму 11 505, 72 грн.

- № 5502 від 28.04.2014р. - на суму 7 039,2 грн.

- № 5729 від 29.05.2014р. - на суму 12 247,2 грн.

Проте, поставлений Товар було оплачено Відповідачем лише частково, а саме у сумі 35 256,07 грн.

Враховуючи, що остання партія Товару була поставлена Відповідачу 29.05.2014р., обов'язок, відповідно до умов п. 4 Договору про умови № 110921, по здійсненню остаточного розрахунку за поставлений товар виник у Відповідача 02.08.2014р.

Таким чином, заборгованість Відповідача перед Позивачем за Товар поставлений останнім протягом 2014р. на підставі договору купівлі-продажу №110911 (національний) від 08.11.2013р. становить 15 368, 09 грн.

Заборгованість Відповідача перед Позивачем в розмірі 15 368, 09 грн. підтверджується також підписаним Позивачем та Відповідачем актом звіряння взаємних розрахунків станом на 11.03.2015р.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджуючи в судовому засіданні докази, Господарський суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав:

Правочини, укладені між Позивачем та Відповідачем за своєю правовою природою є правочинами укладеними у сфері поставки та є підставою для виникнення у їх сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Стаття 655 ЦК України передбачає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Судом встановлено, що за видатковими накладними №5276 від 27.03.2014р, №5374 від 08.04.2014р., №5502 від 28.04.2014р. та №5729 від 29.05.2014р. Позивач поставив Відповідачу Товар, визначений умовами укладених між сторонами спору правочинів, на суму 50 624, 16 грн.

Однак, Відповідач частково сплатив зазначену суму за поставлений Товар на користь Позивача, в зв'язку з чим заборгованість за Відповідачем існує в розмірі 15 368, 09 грн.

Таким чином, факт передачі товару Позивачем та його прийняття Відповідачем суду належним чином доведений.

Наявність заборгованості Відповідача перед Позивачем в розмірі 15 368, 09 грн. також підтверджується підписаним сторонами спору актом звіряння взаємних розрахунків станом на 11.03.2015р.

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися - належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином та відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Матеріали справи свідчать, що Відповідачем не сплачено грошову суму в розмірі 15 368, 09 грн. за поставлений Товар.

Факт наявності боргу у Відповідача за укладеними між сторонами Правочинами у сумі 15 368, 09 грн. Позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і Відповідачем не спростований, і тому ця сума має бути стягнута з Відповідача.

Вимога Позивача щодо стягнення з Відповідача пені в розмірі 984, 33 грн. задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

За правилами ст. 208 ЦК України правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма, належить вчиняти у письмовій формі.

Згідно ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно ст. 546 ЦК України неустойка є одним з видів забезпечення виконання зобов'язання.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з зазначених норм закону, згоди щодо застосування такого виду відповідальності, як пеня, сторони мають досягти у письмовому вигляді.

Як вбачається з текстів Правочинів, укладених між Позивачем та Відповідачем, письмової згоди про застосування відповідальності у вигляді пені за порушення строків виконання, відповідно до ст.231 ГК України сторони не досягли, а тому, вимога позивача стягнути з відповідача пеню в сумі 984, 33 грн. за порушення строків виконання зобов'язання визнається судом необґрунтованою.

При цьому, посилання позивача на норми ст. 231 Господарського кодексу України, з урахуванням якої він вимагає стягнути з відповідача зазначену пеню, суд визнає помилковими з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 231 ГК України, у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості. Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у вдсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Зазначеною статтею врегульований лише розмір неустойки, проте вона не відміняє дію норм закону, якими встановлена обов'язкова письмова форма для згоди сторін щодо застосування такого виду відповідальності як неустойка (штраф, пеня).

Розмір неустойки має бути встановлений або договором або актом цивільного законодавства, і лише у випадку, коли у договорі сторін або в акті цивільного законодавства передбачено застосування такого виду відповідальності за порушення зобов'язання як неустойка, а її розмір при цьому не встановлений, буде правомірним застосувати розміри неустойки, встановлені ст. 231 ГК України, за наявності обставин, якими в цій статті обумовлено їх застосування.

Враховуючи, що у тексті Правочинів сторони такої згоди не досягли, а акт цивільного законодавства, в якому б йшлося про можливість застосування до відповідача у спірному випадку відповідальності у вигляді стягнення неустойки за порушення зобов'язань, позивачем не вказаний, вимога позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 984, 33 грн. задоволенню не підлягає як така, що не ґрунтуються на вимогах закону.

З огляду на наявність прострочення грошового зобов'язання, Позивач правомірно нарахував Відповідачу борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення, відповідно до ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.

Згідно здійсненого Позивачем розрахунку, з яким погоджується суд та вважає його обґрунтованим, з Відповідача підлягає стягненню 308, 59 грн. 3% річних та 5 238, 98 грн. індексу інфляції.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, враховуючи надані сторонами докази, судом встановлено, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Витрати по оплаті судового збору, згідно ст. 49 ГПК України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Практікер Україна» (02002, м. Київ, вул. Окіпної Раїси, 8-Б, 2-й поверх; Код: 33938302) на користь Приватного підприємства «Конвектор» (58018, м. Чернівці, вул. Маловокзальна, 2-Є; Код: 30596073) основну заборгованість в розмірі 15 368 (п'ятнадцять тисяч триста шістдесят вісім) грн. 09 коп., 3% річних в розмірі 308 (триста вісім) грн. 59 коп., індекс інфляції в розмірі 5 238 (п'ять тисяч двісті тридцять вісім) грн. 98 коп. та судовий збір в розмірі 1 748 (одна тисяча сімсот сорок вісім) грн. 32 коп.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

В решті позову - в стягненні пені в розмірі 984, 33 грн. - відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 19.06.2015р.

Суддя І.І.Борисенко