ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2015 р. Справа № 922/4781/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Білецька А.М. , суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Цвірі Д.М.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - Сікаленко Ю.В., дов. № 860 від 23.02.2015

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна" м. Київ (вх. №2948 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 28.04.15 р. у справі № 922/4781/14

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна" м. Київ

до Квартирно-експлуатаційний відділ міста Харкова м. Харків

про стягнення коштів

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 28.04.15 р. по справі № 922/4781/14 (суддя Сальнікова Г.І.) позов задоволено частково. Стягнуто з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пеню в сумі 13176,71 грн.

Позивач з рішенням господарського суду Харківської області не погодився, звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 28.04.15 р. по справі № 922/4781/14 в частині відмови у стягненні 11224,60 грн. пені. Та прийняти нове рішення, яким стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" суму пені в розмірі 11 224,60 грн. в стягненні якої було відмовлено. В іншій частині рішення господарського суду Харківської області від 28.04.15 р. по справі № 922/4781/14 залишити без змін. Судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування викладених вимог позивач зазначає про відсутність підстав для зменшення заявленої до стягнення пені, оскільки вважає, що важкий фінансовий стан відповідача не є винятковим випадком та підставою для зменшення неустойки, а також посилається на те, що судом при винесенні рішення не враховано особливі обставини щодо діяльності позивача, а також той факт, що зменшення судом розміру пені на 11 224,60 грн. від нарахованої суми причиняє позивачу додаткові збитки та дозволяє відповідачу в подальшому порушувати умови договору.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу з наведеними позивачем доводами не погоджується, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення - без змін. При цьому відповідач відповідача посилається на те, що відповідачем було вжито всіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення, скрутну ситуацію у Збройних силах України, та те, що всі кошти які є в наявності у Міністерстві оборони України спрямовані на підвищення обороноздатності нашої країни. Відповідач звертає увагу на те, що КЕВ м. Харків є бюджетною організацією та утримується за рахунок коштів державного бюджету, в зв'язку з чим однією з обставин, що вплинули не несвоєчасне проведення розрахунків з позивачем, є відсутність коштів, необхідних до сплати. Крім того, відповідач зазначив, що згідно рішення ним було сплачено на користь позивача суми основної заборгованості, 3% річних, інфляційні нарахування, та 10% пені в сумі 2440,13 грн.

Позивач своїм правом на участь при розгляді апеляційної скарги не скористався, про час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи зворотним повідомленням про вручення поштового відправлення уповноваженій особі ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна".

Згідно з п. 3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.11 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені ч. 1 ст. 77 ГПК України.

Оскільки, всі учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, проте позивач не скористався своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, колегія суддів вважає можливим розгляд апеляційної скарги по суті в судовому засіданні 15.06.2015 року за відсутності представника позивача.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, їх юридичну оцінку в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, заслухавши пояснення уповноваженого представника відповідача , колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, 05 лютого 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір №13/3906- ТЕ-32 про закупівлю природного газу, відповідно до умов якого продавець зобов'язався поставити покупцеві імпортований природній газ, виключно для виробництва теплової енергії, яка споживаються населенням, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

На виконання п. 1.2. договору позивач поставив протягом січня - грудня 2013 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 410 210,32 гри., що підтверджуються актами приймання - передачі природного газу від 28.02.13 б/н на загальну суму 82 789,89 грн. (за січень 2013р.), від 28.02.13 б/н на загальну суму 70 644,44 грн. (за лютий 2013р.), від 31.03.13 б/н на загальну суму 76 173,17 грн. (за березень 2013р.), від 30.04.13 р на загальну суму 19 975,75 грн. (за квітень 2013р.), від 31.05.13 на суму 624,49 грн. (за травень 2013р.), від 30.06.13 на суму 604,85 грн. (за червень 2013р.), від 31.07.13 на суму 625,80 грн. (за липень 2013р.), від 31.08.13 б/н на ну 624,49 грн. (за серпень 2013р.), від 30.09.13 б/н на суму 604,84 грн. (за вересень 2013р.), від 31.10.13 б/н на загальну суму 27 749,81 грн. (за жовтень 13р.), від 24.01.14 б/н на загальну суму 52 525,11 грн. (за листопад 2013р.) від 24.01.12 б/н на загальну суму 77 267,68 грн. (за грудень 2013р.).

Таким чином, позивачем передано відповідачу природного газу за період січень - грудень 2013 року на загальну суму 410 210,32 грн.

Пунктом 4.1. договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати обсягів газу протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Однак, в порушення умов договору розрахунки за поставлений природний газ відповідачем проводились невчасно, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість з суми боргу в розмірі 157 542,60 грн., пені в розмірі 24401,31 грн., індексу інфляції розмірі 20 869,90 грн. та 3 % річних в розмірі 6 095,56 грн., що стало підставою звернення позивача до суду з відповідним позовом.

Рішенням господарського суду Харківської області від 13.11.2014 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 12.01.2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з Квартирно - експлуатаційного відділу м. Харків, на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - 157 542,60 грн., пеню в сумі 2440,13 грн., інфляційних нарахувань в сумі 20 869,90 грн., 3% річних в сумі 6095,56 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 4 178,19 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 17.03.2015 року касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено частково. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 12.01.2015р. та рішення господарського суду Харківської області від 13.11.2014 року у справі №922/4781/14 господарського суду Харківської області скасовано. Справу передано на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

Постанова касаційної інстанції мотивована тим, що застосувавши своє право на зменшення заявленої до стягнення пені за неналежне виконання зобов'язання, суд керувався нормами ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України, проте суд вважав, що таке зменшення не є співрозмірним в контексті інтересів позивача.

Вирішуючи даний господарський спір під час нового розгляду справи № 922/4781/14, суд першої інстанції виходив з того, що суди в рішенні господарського суду Харківської області від 13.11.2014 року, яке було залишено без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 12.01.2015 року, дійшли висновку про те, що позовна вимога позивача про стягнення суми основної заборгованості 157 542,60 грн., інфляційних нарахувань в сумі 20 869,90 грн., 3% річних в сумі 6095,56 грн., витрат по сплаті судового збору в сумі 4 178,19 грн. правомірна та обґрунтована, така, що визнана відповідачем, тому підлягає задоволенню. В цій частині рішення господарського суду Харківської області від 13.11.2014 року та постанова Харківського апеляційного господарського суду від 12.01.2015 року сторонами в касаційній інстанції не оскаржувалась.

Зважаючи на те, що відповідач на виконання вимог рішення господарського суду Харківської області від 13.11.2014 здійснив перерахування коштів відповідачу, а саме: суми основної заборгованості 157 542,60 грн., інфляційних нарахувань в сумі 20 869,90 грн., 3% річних в сумі 6095,56 грн., 10% пені в сумі 2440,13 грн. та витрат по сплаті судового збору в сумі 4 178,19 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями №5 та 6 від 27.01.2015 року, провадження у справі в зазначеній частині позовних вимог припинено на підставі п. 1-1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України за відсутністю предмету спору.

Що стосується заявленої до стягнення пені в сумі 21961,18 грн. (з урахуванням здійсненої сплати відповідачем 10% пені в сумі 2440,13 грн.) суд першої інстанції, встановивши факт прострочення відповідачем зобов'язання по сплаті за спожитий природний газ, приймаючи до уваги викладені відповідачем обставини та надані докази на підтвердження обставин, які зумовили неналежне виконання зобов'язання відповідачем та його фінансовий стан, з врахуванням майнових інтересів у тому числі позивача, керуючись ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, п. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, дійшов висновку про можливість зменшення розміру пені на 40%, стягнувши з відповідача пеню в розмірі 13 176,71 грн.

Повторно переглядаючи справу, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, повноту встановлення обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів погоджується з висновками, викладеними в рішенні суду, оскільки судом першої інстанції надано належну правову оцінку матеріалам справи по суті даного господарського спору, а також доводам та документальним доказам на підтвердження обставин, викладених в клопотанні про зменшення розміру штрафних санкцій, досліджені надані відповідачем документи в обґрунтування тяжкого фінансового стану підприємства, винятковості обставин, з якими закон пов'язує можливість зменшення штрафних санкцій, в зв'язку з чим, з урахуванням також інтересів позивача, суд першої інстанції цілком правомірно застосував норми ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України та частково зменшив розмір нарахованої пені.

Звертаючись до господарського суду з апеляційною скаргою, позивач посилається на відсутність підстав для зменшення заявленої до стягнення пені, оскільки вважає, що важкий фінансовий стан відповідача не є винятковим випадком та підставою для зменшення неустойки, а також вважає, що судом при винесенні рішення не враховано особливі обставини щодо діяльності позивача, а також той факт, що зменшення судом розміру пені причиняє позивачу додаткові збитки.

З приводу наведених позивачем доводів, колегія суддів зазначає наступне.

За ч. 1 ст. 549. п. З ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки - грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобов'язання.

Пунктом 7.3. договору передбачено, що у разі порушення покупцем умов пункту 4.1. договору, покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Позивачем у відповідності до умов п. 7.3 договору правомірно нарахована відповідачу пеня в розмірі 24401,31 грн.

Враховуючи, що відповідачем під час розгляду справи було сплачено 10% пені в сумі 2440,13 грн. та провадження в даній частині судом припинено, тому предметом розгляду у даній справі є позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 21961,18 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до статті 233 ГК України, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків.

Частина 3 ст. 551 ЦК України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

При застосуванні частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України слід мати на увазі, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. При цьому слід враховувати, що правила частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов'язання боржником, що відповідає позиції, викладеній в інформаційному листі ВГСУ від 07.04.2008 №01-8/211.

Разом з цим, колегія суддів враховує те, що ст. 233 Господарського суду України та ст. 83 Господарського процесуального кодексу України не встановлено конкретних критеріїв, за наявності яких суд зменшує заявлені до стягнення суми штрафних санкцій у тому чи іншому обсязі, відтак відповідний висновок має узгоджуватись зі ст. 3 Цивільного кодексу України, якою визначено загальні засади цивільного законодавства.

Відповідно до п.1.1 Положення про Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків, затверджений наказом начальника Південно-Східного територіального квартирно-експлуатаційного управління №61 від 15.04.2013 року, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків (КЕВ) здійснює безпосереднє квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин, дислокованих у межах відповідальності. Квартирно-експлуатаційне забезпечення - це комплекс заходів, спрямованих на безпечну експлуатацію, утримання казармено-житлового фонду, об'єктів соціально культурного призначення, комунальних споруд та інженерних мереж військових містечок забезпечення військових частин квартирним майном.

Відповідно до п.1.2 Положення про Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків, КЕВ м. Харків являється державною військовою бюджетною установою та є юридичною особою ().

Відповідно до п.1.2 Положення про Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків утримується за штатом №45/004-5 згідно директиви Міністра оборони України від 20.04.2005 р. №Д-322/1/010.

Згідно довідки начальника КЕВ м. Харків та головного бухгалтера, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків () являється бюджетною неприбутковою організацією Міністерства оборони України, код неприбутковості 0002. Не платник ПДВ.

Згідно ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України, бюджетна установа - орган, установа або організація, визначена Конституцією України, а також установа або організація, створена у встановленому порядку органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим або органами місцевого самоврядування, яка повністю утримується за рахунок відповідно державного бюджету або місцевого бюджетів, бюджетні установи є неприбутковими.

Відповідно до ч.4 ст. 48 Бюджетного кодексу України, зобов'язання взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов'язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини шостої цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов'язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов'язань не здійснюються.

Суд зазначає, що фінансовий стан відповідача підтверджується балансом підприємства, довідкою про зміни до кошторису на 2013 рік та розрахунками на потреби в додаткових коштах за бюджетною програмою (підпрограмою) КПКВ 2101020 КЕКВ 2274 статтею на 2014 рік.

Також, колегія суддів враховує той факт, що на момент вирішення справи по суті відповідач повністю здійснив оплату за отриманий природний газ в розмірі 157 542,60 грн., а також нарахованих позивачем інфляційних в сумі 20 869,90 грн., 3% річних в сумі 6095,56 грн., 10% пені в сумі 2440,13 грн. та витрат по сплаті судового збору в сумі 4 178,19 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями №5 та 6 від 27.01.2015 року.

В даному випадку, з урахуванням встановлених судом обставин, якими підтверджується складне економічне становище підприємства відповідача, яке є бюджетною організацією та утримується за рахунок коштів державного бюджету, здійснює безпосереднє квартирно-експлуатаційне забезпечення, спрямоване на безпечну експлуатацію, утримання казармено-житлового фонду, об'єктів соціально культурного призначення, комунальних споруд та інженерних мереж військових містечок забезпечення військових частин квартирним майном, зважаючи на сплату відповідачем заборгованості за рішенням господарського суду Харківської області від 13.11.2014, враховуючи інтереси позивача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про можливість зменшення розміру пені на 40 %, що складає 13 176,71 грн.

Таким чином, факти, викладені в апеляційній скарзі позивачем і його посилання на неправильне застосування та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при розгляді справи, не знайшли свого підтвердження.

Приймаючи до уваги вищезазначене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що обставини справи були всебічно і повно досліджені господарським судом, а тому рішення господарського суду Харківської області від 28.04.2015 у справі № 922/4781/14 відповідає чинному законодавству та фактичним обставинам справи, а доводи заявника, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для його зміни або скасування.

Приймаючи до уваги вищезазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне змінити рішення господарського суду в зазначеній частині, оскільки суд першої інстанції допустив арифметичні помилки в підрахунках, що не впливає на суть прийнятого у справі рішення.

На підставі викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" м. Київ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 28.04.2015 у справі № 922/4781/14 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено та підписано 18.06.2015.

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Білецька А.М.

Суддя Гребенюк Н. В.