Господарський суд Чернігівської області
==========================================================================================================================================

Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"25" червня 2015 року Справа № 923/333/15

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Цимбал-Нарожної М.П., розглянувши матеріали справи

за позовом: фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

73000, пр.Ушакова, 25, оф.709, м.Херсон;

до відповідача: публічного акціонерного товариства Банк Демарк

14000, вул. Комсомольска, 28, Чернігів;

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

Казаньківського відділення Баштанської обєднаної державної

податкової інспекції Головного управління Міндоходів України у

Миколаївській області

56101, вул. М.Аркаса, 2, м.Баштанка, Миколаївської обл.;

предмет спору: зобовязання вчинити певні дії, а саме: зобовязання ПАТ Банк Демарк в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб завершити закінчення технологічного циклу конкретних операцій щодо перерахування від імені позивача коштів на підставі платіжних доручень;

за участю представників сторін:

від позивача: не зявився;

від відповідача: ОСОБА_2 (дов 01/20-29 від 25.03.2015)-представник;

від третьої особи: не зявились;

в с т а н о в и в:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Херсонської області з позовом до публічного акціонерного товариства Банк Демарк в особі відділення ПАТ Банк Демарк в м.Херсон про зобов'язати здійснити банківську операцію з переведення грошових коштів за платіжними дорученнями:

- №21 від 13 серпня 2014 року на суму 5000,00грн. з поточного рахунку №0040 ФОП ОСОБА_1 код НОМЕР_1 на поточний рахунок № 1421 отримувач: Місцевий бюджет у Миколаївській області у ГУ ДКСУ у Миколаївській області, код отримувача 33982186, єдиного соціального внеску за третій та четвертий квартал 2014 року;

- №20 від 13 серпня 2014 року на суму 42700,00грн. з поточного рахунку №0040 ФОП ОСОБА_1 код НОМЕР_1 на поточний рахунок № 0195 отримувач: Місцевий бюджет у Миколаївській області у ГУ ДКСУ у Миколаївській області, код отримувача 33982186, єдиного податку за третій квартал 2014 року.

Свої вимоги позивач обґрунтовує порушенням з боку відповідача вимог ст. ст. 1066, 1074 ЦК України та умов Договору від 13.11.2013 між позивачем та відповідачем, а саме п.2.1.3 і п.2.1.4 Договору.

Відповідач заперечує проти зазначених вимог, та зазначає, що здійснення банківських операцій з переведення грошових коштів за вказаними платіжними дорученнями було неможливим, оскільки постановою НБУ від 25.09.2014 №600 Про віднесення ПАТ Банк Демарк до категорії неплатоспроможних, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 26.09.2014р. прийнято рішення №102 про запровадження з 29.09.2014 р. тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію, а постановою Національного банку України від 30.01.2015 №66 відкликано банківську ліцензію та ліквідовано ПАТ Банк Демарк. Отже, на даний час ліцензія Банку «Демарк» відізвана і розпочата ліквідаційна процедура, а відтак останній не може здійснювати банківську діяльність.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 02.03.2015 судом залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних позовних вимог на стороні позивача - Казанківське відділення Баштанської Об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів України у Миколаївській області.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 07.04.2015 встановлено, що справа за територіальною підсудністю, згідно до ст.15, 17 ГПК України, має розглядатись господарським судом Чернігівської області за місцезнаходженням відповідача юридичної особи ПАТ Банк Демарк, місцезнаходження якої -14000, вул. Комсомольська, 28, Чернігів.

Відповідно до довідки про автоматизований розподіл справ між суддями справу №923/333/15 призначено судді Цимбал-Нарожній М.П.

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 16.04.2015р. розгляд справи призначено на 27.04.2015р., після чого розгляд справи відкладався до 12.05.2015., 25.05.2015 та 08.06.2015.

Суд перейшов до розгляду спору по суті в судовому засіданні 08.06.2015.

Позивач та третя особа повноважних представників в судове засідання не направили.

Причини неявки позивача та третьої особи суду не відомі, хоча вони були належним чином повідомлені.

08.06.2015 від позивача надійшла письмова заява про зміну предмету позову, яка ухвалою господарського суду Чернігівської області від 08.06.2015 прийнята судом в наступній частині:

- зобовязання ПАТ Банк Демарк в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб завершити закінчення технологічного циклу конкретних операцій стосовно перерахування від імені ФОП ОСОБА_1 код НОМЕР_1 на поточний рахунок № 1421 отримувач: Місцевий бюджет у Миколаївській області у ГУ ДКСУ у Миколаївській області, код отримувача 33982186, єдиного соціального внеску за третій та четвертий квартал 2014 року в сумі 5000грн. розпочатого на виконання платіжного доручення позивача від 13.08.2014 за №21;

- зобовязання ПАТ Банк Демарк в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб завершити закінчення технологічного циклу конкретних операцій стосовно перерахування від імені ФОП ОСОБА_1 код НОМЕР_1 на поточний рахунок № 0195 отримувач: Казанка УК/Казанка/ код отримувача (ЄДРПОУ) 33982186, банк отримувача ГУ ДКСУ у Миколаївський області, код банку (МФО) 826013, ККД 18050400, найменування ККД: єдиний податок з фізичних осіб в сумі 42700грн. розпочатого на виконання платіжного доручення позивача від 13.08.2014 №20.

Свої вимоги позивач обґрунтовує з посиланням на ст. 1066, 1074 ЦК України та ч. 2 ст. 46 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

25.06.2015 від позивача надійшла заява про витребування додаткових доказів, в якій він просить витребувати у відповідача належним чином завірений звіт про фінансовий стан банку ПАТ «Банк «Демарк» станом на 29.09.2014.

Відповідно до ст. 38 ГПК України, сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, що перешкоджають його наданню; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; 4) обставини, які може підтвердити цей доказ.

Третьою особою подано відзив на позов від 20.03.2015, в якому вона не заперечує проти позову та просить суд розглядати спір без участі її представника.

Розглянувши клопотання позивача про витребування додаткових доказів, враховуючи, що звіт про фінансовий стан банку ПАТ «Банк «Демарк» станом на 29.09.2014 не може вплинути на правильність вирішення господарського спору і враховуючи строк вирішення спору по даній справі, який спливає 01.07.2015, суд відмовляє в задоволенні вказаного клопотання позивача про витребування додаткових доказів.

Розглянувши подані сторонами докази і матеріали, вислухавши пояснення повноважних представників позивача і відповідача, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне:

Відповідно до ч. 1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Крім того, відповідно до пункту 7.1.2 статті 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» поточний рахунок - це рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Водночас банк згідно з частиною другою статті 1066 ЦК України має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Статтею 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

13.11.2013 між Банком та ФОП ОСОБА_1 укладено договір банківського рахунку №760040 (далі Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору, Банк відкриває Клієнту поточний рахунок у національній валюті відповідно до Інструкції НБУ «Про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» (Постанова Правління НБУ від 12.11.2003р. №492 із змінами та доповненнями), іншими нормативно-правовими актами України для зберігання грошей та здійснення розрахунково-касових операцій.

Відповідно до п.1.3. Договору, договір банківського рахунку регулює порядок відкриття, використання та закриття поточного рахунку клієнта № 0040 в національній валюті.

За юридичною природою вказаний Договір є договором банківського рахунку.

Відповідно до п.2.1.3.-2.1.4. Договору, Банк зобовязався своєчасно здійснювати розрахункові операції за поточним рахунком Клієнта згідно вимог Інструкції НБУ Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, інших нормативно-правових актів НБУ; приймати та здійснювати операції по платіжних документах, які надійшли в Банк від Клієнта протягом операційного часу, тобто до 15год. 00хв., та після операційного часу до 16год. 00хв. в день надходження таких документів, в межах залишку коштів на поточному рахунку Клієнта з урахуванням коштів для сплати комісійної винагороди Банку, згідно з діючими тарифами.

Відповідно до п.2.1.8 Договору, Банк має право повернути Клієнту без виконання платіжні документи Клієнта, оформлені з порушенням чинного законодавства України та нормативних актів НБУ, у тому числі тих, що регулюють відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом. У цьому випадку Банк повертає Клієнту платіжні документи із зазначенням причини повернення.

Як зазначає позивач, станом на 13.08.2014 на поточному рахунку позивача знаходилися кошти в сумі 479126,43грн..

Позивач звернувся до Банку з платіжними дорученнями: №20 від 13.08.2014 на суму 42700,00грн. та №21 від 13 серпня 2014 року на суму 5000,00грн. про переказ з поточного рахунку №0040 єдиного податку за третій квартал 2014р. та єдиного соціального внеску за третій та четвертий квартал 2014р..

Вище вказані платіжні доручення проведено банком 13.08.2014, про що свідчать відмітки Банку на платіжних дорученнях.

Позивачем надано суду лист від 22.02.2015р. (з доказами направлення його Банку) з вимогою пояснити причини невиконання умов Договору та не виконання платежів Банком. Відповіді Банку позивач не отримував.

Станом на час звернення до суду з позовною заявою, подані позивачем на виконання до Банку розрахункові документи залишились не виконані Банком, про що зазначено останнім у поясненнях від 08.06.2015 за №03/12-1777.

Слід зазначити, що на момент звернення позивача з позовом до суду здійснюється ліквідаційна процедура ПАТ «Банк «Демарк», а відтак спеціальний закон, який регламентує діяльність банку в даний період є ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Позивач обґрунтовує свої вимоги з посиланням на ч.2 ст. 46 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до ст.46 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду від імені Фонду виконує функції з ліквідації банку відповідно до цього Закону та приступає до виконання своїх обов'язків негайно після прийняття Фондом рішення про призначення уповноваженої особи Фонду. З дня призначення уповноваженої особи Фонду, зокрема... 2)банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси.

Отже, положення зазначеної статті стосуються тих операцій банку, що можуть зберегти або збільшити ліквідаційну масу банку.

Вимоги позивача щодо закінчення технологічного циклу банківських операцій щодо перерахування від його імені та з його рахунків коштів до Місцевого бюджету у Миколаївській області відповідно до платіжних доручень від 13.08.2014 за №21та від 13.08.2014 №20 суперечать положенням вказаної статті, оскільки вказані дії призведуть до зменшення ліквідаційної маси.

Виходячи з викладеного, позивач безпідставно посилається на ч.2 ст.46 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" і задоволення позовних вимог з зазначених підстав є не можливим.

Разом з цим, виходячи з суті позовних вимог, позивач просить зобов'язати Банк виконати умови Договору банківського рахунку та здійснити банківську операцію з перерахування грошових коштів за платіжними дорученнями №21 від 13 серпня 2014 року на суму 5000,00грн. та №20 від 13 серпня 2014 року на суму 42700,00грн.

Виходячи з викладеного, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до статті 1089 ЦК України за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Таким чином, зобов'язальні правовідносини, що склалися між сторонами на підставі договору банківського рахунка, мають майново-грошовий характер, а відтак, у цьому випадку позивач є кредитором за майновою вимогою щодо розпорядження належними йому коштами.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду України у справі № 910/5560/14 від 01.04.2015.

Як встановлено судом, на підставі постанови Правління Національного банку України від 25.09.2014 №600 Про віднесення ПАТ Банк Демарк до категорії неплатоспроможних, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 26.09.2014р. прийнято рішення №102 про запровадження з 29.09.2014 тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію.

Постановою Національного банку України від 30.01.2015 №66 відкликано банківську ліцензію та ліквідовано ПАТ «Банк «Демарк».

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 30.01.2015 №18 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Демарк» з відшкодування з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб з 30.01.2015.

Відповідно до частин 5, 6 статті 77 Закону України "Про банки та банківську діяльність" Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, повідомляє про це банк та надсилає рішення до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Частиною 2 статті 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статі 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; складає реєстр вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно - правовими актами Фонду.

Частиною 6 вказаної статті передбачено, що уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури.

Таким чином, Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що у процесі ліквідаційної процедури визначається заборгованість кожному кредитору банку та встановлюється черговість задоволення вимог кредиторів: 1) зобов'язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян; 2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі щодо повернення цільової позики банку, наданої протягом здійснення тимчасової адміністрації з метою забезпечення виплат відповідно до пункту 1 частини 1 частини шостої статті 36 цього Закону та щодо покриття витрат Фонду, передбачених у пункті 17 частини п'ятої статті 12 цього Закону; 4) вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; 5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; 6) вимоги фізичних осіб, платежі яких або платежі на ім'я яких заблоковано (крім фізичних суб'єктів підприємницької діяльності); 7) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; 8) вимоги за субординованим боргом.

Відповідно до частини 3 статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги.

Таким чином, задоволення вимог кредиторів здійснюється у порядку, строки та черговості, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Порядок задоволення вимог кредиторів, визнаних ліквідатором, під час ліквідації банку не передбачає можливості індивідуального задоволення вимог конкретного кредитора.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що ПАТ Банк Демарк не має правових підстав для задоволення кредиторських вимог ФОП ОСОБА_1 поза процедурою ліквідації, в іншій, ніж передбачено законом черговості спосіб, оскільки Позивач має право отримати грошові кошти виключно у порядку та на умовах передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та підзаконними актами до нього, відповідно до встановленого порядку.

Виходячи з викладеного суд доходить висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Частиною 6 ст. 84 ГПК України передбачено, що в резолютивній частині рішення вказується про розподіл господарських витрат між сторонами, про повернення судового збору з бюджету.

Відповідно ст.49 ГПК України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно статті 49 ГПК України та Закону України „Про судовий збір від 08.07.2011 року № 3674-VI, господарський суд вважає за необхідне витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові відмовити повністю.

Суддя М. П. Цимбал-Нарожна

Повний текст рішення підписано 30 червня 2015 року

Суддя М. П. Цимбал-Нарожна