КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2015 р. Справа№ 910/4892/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Отрюха Б.В.

Тищенко А.І.

За участю представників: не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу Українського консорціуму «Екосорб»

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.04.2015

у справі № 910/4892/15-г (суддя Ломака В.С.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Будівельна фірма «Старатель»

до Українського консорціуму «Екосорб»

про стягнення 1 254 475, 38 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Будівельна фірма «Старатель» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Українського консорціуму «Екосорб» (далі, відповідач або УК «Екосорб») про стягнення 1 254 475, 38 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором підряду № 21-03/08 від 21.03.2008 в частині своєчасності та повноти оплати за виконані позивачем підрядні роботи.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.04.2015 позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Присуджено до стягнення з Українського консорціуму «Екосорб» на користь Приватного акціонерного товариства «Будівельна фірма «Старатель» 1 254 475, 38 грн. заборгованості та 25 089, 50 грн. витрат по сплаті судового збору.

Присуджено до стягнення з Українського консорціуму «Екосорб» на користь спеціального фонду Державного бюджету України 0,01 грн. судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 1 254 475, 38 грн. належним чином доведений, документально підтверджений, а строк позовної давності щодо заявлених позивачем вимог на дату звернення до суду не сплив.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Український консорціум «Екосорб» звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.04.2015 у справі № 910/4892/15-г та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції безпідставно відхилено посилання відповідача на сплив строків позовної давності та безпідставно визначено акт узгодження розрахунків від 30.06.2010 як акт, який перервав строк позовної давності. Зазначений документ, на думку скаржника, не містить доказів визнання відповідачем конкретної заборгованості по кожному акту виконаних робіт.

Також, відповідач наголошує на тому, що акти приймання виконаних підрядних робіт не містять підпису належного представника відповідача, а тому УК «Екосорб» не може визнавати заборгованість, яка виникла на підставі актів, підписаних не уповноваженою особою.

Крім того, за твердженнями відповідача, позивач порушив досудовий порядок розв'язання спорів, направивши відповідачу претензію, у якій були відсутні платіжні реквізити заявника претензії, а тому відповідач взагалі не мав змоги сплатити суму боргу у добровільному порядку.

Відповідно до протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями апеляційну скаргу Українського консорціуму «Екосорб» у справі № 910/4892/15-г було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.05.2015 апеляційну скаргу прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 11.06.2015.

02.06.2015 представник позивача подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просив апеляційну скаргу Українського консорціуму «Екосорб» відхилити, рішення Господарського суду міста Києва від 24.04.2015 у справі № 910/4892/15-г залишити без змін.

11.06.2015 Генеральний директор відповідача подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю прибуття у судове засідання особисто внаслідок невідкладного відрядження.

У зв'язку з неявкою у судове засідання представника відповідача та враховуючи клопотання останнього про відкладення розгляду справи, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.06.2015 розгляд справи було відкладено на 25.06.2015.

У судове засідання, призначене на 25.06.2015, представники сторін не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце судового засідання по розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень та розпискою позивача про дату, час та місце судового засідання, у зв'язку з чим колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників сторін.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Частина 1 статті 202 Цивільного кодексу України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як підтверджується матеріалами справи, 21.03.2008 між позивачем (підрядник) та відповідачем (замовник) був укладений Договір підряду № 21-03/08 (далі, Договір; том 1, а.с. 18-33), відповідно до пункту 2 якого згідно з рішенням тендерної комісії та за дорученням замовника, який одночасно виконує функції генерального підрядника, підрядник приймає на себе зобов'язання за рахунок власних або залучених матеріалів, сил, засобів, техніки та устаткування, у відповідності до проектно-кошторисної документації та будівельних норм і правил виконати роботи по будівництву: 10-14 поверхового 7-ми секційного будинку № 30 масиву високоповерхової секційної житлової забудови по вул. Коцюбинського с. Чайки Києво-Святошинського району Київської області та організації та облаштування будівельного майданчику та побутового містечка.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором будівельного підряду.

Згідно частини 1 статті 875 Цивільного кодексу України за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Відповідно до частини 1 та 3 статті 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Згідно з пунктом 5.1. Договору договірна ціна розрахована згідно з рішенням тендерної комісії вартості 3 513, 05 грн. за 1 м.кв. загальної площі та загальної площі будинку 34 103, 31 м.кв. (Додатком № 1 до цього Договору), складає 99 838 861 грн., крім того ПДВ 20 % - 19 967 772, 20 грн., що разом становить 119 806 633, 20 грн. Договірна ціна є динамічною і підлягає коригуванню на умовах, визначених даним Договором.

Пунктом 3.1.3. Договору передбачено, що генеральний підрядник зобов'язаний, зокрема, прийняти від підрядника виконані роботи та провести з ним розрахунки у порядку, передбаченому Договором.

За умовами пункту 7.1. Договору основними показниками, які визначають порядок та умови розрахунків, є приблизна договірна ціна предмету. Першочерговий аванс на початок виконання робіт замовник перераховує підряднику згідно з графіком фінансування робіт (Додаток № 3).

Подальше фінансування здійснюється щомісячно: перша декада - розрахунки: виконані роботи, в другій декаді поточного місяця аванс в розмірі 70% від вартості запланованого обсягу виконання робіт в поточному місяці.

При необхідності перерахування додаткових коштів підрядник направляє замовнику листа з обґрунтуванням необхідності перерахування додаткових коштів. Замовник протягом 2-х днів зобов'язаний прийняти рішення і сповістити про це підрядника.

Згідно пункту 7.2. Договору зобов'язання сторін щодо фінансування визначаються положеннями «Загальних умов», цим Договором і погодженим сторонами графіком фінансування робіт (Додаток № 3 до цього Договору).

У відповідності з пунктом 7.3. Договору замовник до 5-го числа поточного місяця сплачує підряднику аванс на придбання будівельних матеріалів/конструкцій для виконання робіт у поточному місяці. Розмір авансу визначається розрахунками, що надаються підрядником за два дні до початку поточного місяця.

Оплата фактично виконаних робіт та використаних при їх виконанні будівельних матеріалів, конструкцій, здійснюється замовником на підставі погоджених двома сторонами актів приймання виконаних підрядних робіт (форма № КБ-2в) та довідки про вартість виконаних підрядних робіт (форма № КБ-3) щомісячно у строк 10 робочих днів з моменту прийняття виконаних робіт згідно пунктів 17.1. - 17.3. цього Договору погашенням раніше сплачених авансів та з урахуванням вартості поставлених замовником матеріалів і обладнання (пункт 7.4. Договору).

Відповідно до пункту 24.1. Договору він набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до довідок про вартість виконаних будівельних робіт форми КБ-3 на виконання умов Договору позивач виконав роботи відповідно до актів приймання виконаних робіт, підписаних сторонами та скріпленими печатками підприємств: № 1 за травень 2008 року на суму 4 236 884, 40 грн.; № 2 за червень 2008 року на суму 5 347 893, 60 грн.; № 3 за липень 2008 року на суму 1 197 581,65 грн.; № 4 за липень 2008 року на суму 66 205, 79 грн.; № 5 за липень 2008 року на суму 292 894,93 грн.; № 6 за серпень 2008 року на суму 561 551, 68 грн.; № 7 за серпень 2008 року на суму 286 342,08 грн.; № 8 за серпень 2008 року на суму 23 986,80 грн.; № 9 за вересень 2008 року на суму 997 316,17 грн.; № 10 за вересень 2008 року на суму 175 454, 89 грн.; № 11 за вересень 2008 року на суму 194 196,00 грн.; № 12 за жовтень 2008 року на суму 119 721,71 грн.; № 13 за жовтень 2008 року на суму 584 114, 20 грн.; № 14 за жовтень 2008 року на суму 80 113, 20 грн. (том 1, а.с. 65-84; 38-47). Вказані акти підписані відповідачем без будь-яких зауважень.

Відповідачем частково було сплачено вартість виконаних робіт, а саме у розмірі 12 478 674, 66 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками (том 1, а.с. 85-97). Крім того, згідно з Актом узгодження розрахунків між сторонами від 30.06.2010 (том 1, а.с. 50), між сторонами був проведений взаємозалік на послуги генпідряду в сумі 220 086, 24 грн.

Зазначеним Актом узгодження розрахунків від 30.06.2010 сторони визначили, що за спірним Договором борг відповідача перед позивачем складає 1 254 475,38 грн.

Також, листом № 01/01-57 від 06.03.2012 відповідач визнав наявність боргу перед позивачем за Договором у розмірі 1 254 475,38 грн.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до частини 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що будь-яких документів на підтвердження належного виконання відповідачем зобов'язання в частині оплати боргу на користь позивача суду не надано, колегія суддів вважає позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Будівельна фірма «Старатель» про стягнення з Українського консорціуму «Екосорб» заборгованості у розмірі 1 254 475,38 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Водночас, як вбачається із матеріалів справи, 16.04.2015 відповідачем була подана до Господарського суду міста Києва заява про застосування строків позовної давності (том 1, а.с. 133-134), відповідно до якої останній просить у порядку статті 267 Цивільного кодексу України здійснити застосування строків позовної давності до позовних вимог про стягнення з УК «Екосорб» 1 254 475,38 грн. та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Відповідач вважає, що строк позовної давності для звернення з даним позовом за актами № 9, 10,11 сплив 15.10.2011, а за актами № 12, 13, 14 - 15.11.2011.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви відповідача про застосування строків позовної давності, а заперечення скаржника з цього приводу, викладені у апеляційній скарзі, не приймає до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання, що закріплено частиною 5 статті 261 Цивільного кодексу України.

Статтею 260 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 Цивільного кодексу України. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Відповідно до пункту 4.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» № 10 від 29.05.2013 у зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане. Якщо договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобов'язань, що з нього виникають (наприклад, у зв'язку з поетапним виконанням робіт або з розстроченням оплати), позовна давність обчислюється окремо стосовно кожного з таких строків. Позовна давність за позовами, пов'язаними з простроченням почасових платежів (проценти за користування кредитом, орендна плата тощо), обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

Статтею 264 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Пунктом 4.4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» № 10 від 29.05.2013 роз'яснено, що у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина 1 статті 264 Цивільного кодексу України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Як вбачається із матеріалів справи, сторонами 30.06.2010, тобто в межах строку давності, складено Акт узгодження розрахунків, відповідно до якого борг відповідача перед позивачем за спірним Договором складає 1 254 45,38 грн. Даний акт з боку відповідача підписаний генеральним директором УК «Екосорб» Сидоренко Ю.М., головним бухгалтером Лисенко О.М. (том 1, а.с. 50) та скріплений печаткою УК «Екосорб».

Посилання скаржника у апеляційній скарзі на те, що підпис Сидоренка Ю.М. не відповідає підпису генерального директора УК «Екосорб» оцінюються судом критично, оскільки позивачем на підтвердження вказаних обставин не надано суду жодних належних та допустимих доказів.

Водночас, колегія суддів зазначає, що згідно вимог частини 7 статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» головний бухгалтер або особа, на яку покладено ведення бухгалтерського обліку підприємства: забезпечує дотримання на підприємстві встановлених єдиних методологічних засад бухгалтерського обліку, складання і подання у встановлені строки фінансової звітності; організує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій; бере участь в оформленні матеріалів, пов'язаних з нестачею та відшкодуванням втрат від нестачі, крадіжки і псування активів підприємства; забезпечує перевірку стану бухгалтерського обліку у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах підприємства

Наказом № 148/234/383 від 10.11.1998 Міністерства економіки України, Міністерства фінансів України, Державного комітету статистики України «Про інвентаризацію заборгованості за станом на 1 листопада 1998 року» затверджено форму акту звіряння розрахунків, зокрема визначено, що акт підписується представниками підприємств.

Зі змісту вказаних законодавчих положень вбачається наявність повноваження у головного бухгалтера на підпис акту звірки взаєморозрахунків.

Таким чином, посилання відповідача на те, що головний бухгалтер не є уповноваженою особою, яка може представляти скаржника у відносинах із позивачем, зокрема, вчиняти дії, що свідчать про визнання боргу шляхом підписання актів звірки є безпідставними та колегією суддів до уваги не приймаються.

Крім того, відповідно до пункту 64 Постанови Кабінету Міністрів України № 1893 від 27.11.1998 «Про затвердження Інструкції про порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять службову інформацію», яка є обов'язковою для усіх підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, порядок обліку, зберігання і використання печаток, штампів і бланків суворої звітності визначається відповідними відомчими інструкціями. Контроль за їх виготовленням, зберіганням та використанням покладається на канцелярії організацій та осіб, відповідальних за діловодство. Згідно пункту 65 вказаної постанови, особи, які персонально відповідають за облік і зберігання печаток, штампів і бланків, призначаються наказами керівників організацій. Виходячи з вищезазначеного, особи які мають право зберігати та використовувати печатки підприємства призначаються наказом керівника організації та несуть персональну відповідальність за неналежне зберігання та використання печатки.

Таким чином, відповідач, як суб'єкт підприємницької діяльності, несе повну відповідальність за законність використання його печатки.

При цьому колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять документів, які б свідчили про втрату зазначених штампів, їх підробку чи інше незаконне використання третіми особами всупереч волі скаржника.

Отже, відтиск штампів підприємства, наявний, зокрема, на акті звірки, є свідченням участі такого підприємства, як юридичної особи, у засвідченні даного документу.

При цьому, господарський суд наголошує, що хоча акт звірки взаєморозрахунків і не є первинним бухгалтерським документом, який засвідчує факт господарської операції, проте складання означеного акту та його підписання уповноваженими на те представниками сторін є дією, яка свідчить про визнання покупцем товару боргу і як наслідок переривання строку позовної давності у розумінні статті 264 Цивільного кодексу України.

В подальшому, як уже зазначалося вище, листом № 01/01-57 від 06.03.2012 за підписом генерального директора Сидоренка Ю.М. відповідач вкотре визнав наявність спірного боргу, у зв'язку з чим строк позовної давності знову перервався.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, строк позовної давності для пред'явлення позивачем позовних вимог станом на день звернення до суду з даним позовом пропущено не було, оскільки між сторонами було підписано акт узгодження розрахунків станом на 30.06.2010, а відповідачем листом № 01/01-57 від 06.03.2012 визнано наявність спірного боргу, що свідчить, відповідно, про переривання перебігу позовної давності.

Твердженнями відповідача з приводу того, що позивачем не було дотримано досудового порядку розв'язання спорів, не приймаються судом до уваги, оскільки обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Вказана позиція закріплена у рішенні Конституційного суду України від 09.07.2002 № 15-рп/2002 (справа про досудове врегулювання спорів).

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які грунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, а заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймає до уваги, оскільки останні не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає рішення суду по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Українського консорціуму «Екосорб» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Українського консорціуму «Екосорб» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.04.2015 у справі № 910/4892/15-г залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 24.04.2015 у справі № 910/4892/15-г залишити без змін.

Матеріали справи № 910/4892/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді Б.В. Отрюх

А.І. Тищенко