ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23.06.2015 Справа № 920/726/15

за позовом: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,

м. Суми

до відповідача: Косівщинська сільська рада, с. Косівщина, Сумський район,

Сумська область

про стягнення 151 496 грн. 45 коп.,

СУДДЯ ДЖЕПА Ю.А.

За участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: Малафійчук В.П. (довіреність б/н від 09.06.2015);

Карпенко С.М. (довіреність б/н від 23.06.2015);

Прокуратура

Сумського району: Бохонько С.М. (службове посвідчення № 031687 від 26.01.2015).

При секретарі судового засідання Чепульській Ю.В.

Суть спору: позивач, згідно уточнень, просить суд стягнути з відповідача 151 496 грн. 45 коп. заборгованості, з яких: 84 382 грн. 83 коп. основного боргу, відповідно до укладеного між сторонами договору підряду № 23/08-01 від 31.08.2013; 60 108 грн. 69 коп. інфляційних втрат, 7 004 грн. 93 коп. пені, а також судові витрати, пов'язані з розглядом справи.

Представник позивача в судове засідання не прибув, проте надіслав заяву, в якій просить суд відкласти розгляд справи, а також надіслав витребувані ухвалою суду документи, зокрема, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, квитанцію про доплату судового збору на суму 1000 грн. та опис вкладення до листа, яким направлено уточнену позовну заяву відповідачу. Дані документи судом були оглянуті та приєднані до матеріалів справи.

Клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи у зв'язку з його від'їздом до м. Києва суд відхиляє, з огляду на те, що на підтвердження відповідних обставин суду не подано жодних доказів. Крім того, судом враховано роз'яснення, викладені у п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», згідно яких, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За змістом цієї норми господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю у іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-п'ятою ст. 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (ст. 32-34 ГПК).

09.06.2015 прокурор Сумського району подав суду заяву про вступ прокурора у справу відповідно до ст. 29 ГПК України. Дана заява прийнята судом до розгляду.

В дане судове засідання від прокурора надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить застосувати до вимог про стягнення пені позовну давність. Зазначив, що позивачем здійснено розрахунок пені з 01.01.2014 по 16.07.2014 в сумі 7 004 грн. 93 коп., а позивач звернувся до суду 13.05.2015, тобто в межах позовної давності підлягає стягненню пеня, нарахована з 13.05.2014 по 27.06.2014, що становить 2 020 грн. 56 коп., а не 7 004 грн. 93 коп.

Представник відповідача надав заяву, в якій просить залучити третьою особою Сумське районе казначейство, оскільки договір від 02.09.2013 та акт виконаних робіт від 17.12.2013 були подані і зареєстровані у відповідному казначействі, при цьому кошти на рахунках відповідача на день реєстрації були. Судом дана заява відхилена з огляду на положення ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи, що Сумське районе казначейство не є учасником господарських відносин сторін, що випливають з укладеного між ними договору підряду, й рішення в даній справі безпосередньо не впливатиме на права та обовязки цієї установи.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для підготовки до судових засідань в даній справі та для подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності судового процесу, вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку та встановлений ст. 69 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду справи, суд вважає, що сторонам створені всі належні умови та є підстави для розгляду справи по суті за наявними матеріалами відповідно до вимог ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін та прокурора, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, суд встановив:

Відповідно до договору підряду № 23/08-01 від 31.08.2013, укладеного між позивачем та відповідачем, замовник (відповідач) доручає, а підрядник (позивач) зобов'язується виконати та здати в експлуатацію у відповідності до умов цього договору власними силами і засобами роботи з капітального ремонту будівлі ДНЗ в с. Косівщина Сумського району Сумської області (заміна вікон, дверей, утеплення фасаду).

Розділом 2 Договору передбачено, що загальна сума договору складає 342 820 грн. 79 коп. Сума договору є динамічною, можливе коригування її в ході виконання робіт з уточненням об'єму та вартості застосовуваних матеріалів. Перегляд договірної ціни обґрунтовується розрахунком і оформляється сторонами шляхом укладення додаткових угод.

З матеріалів справи вбачається, що після підписання договору замовник (відповідач) здійснює авансовий платіж у розмірі 30% від договірної ціни, що складає 102 846 грн. 24 коп. на придбання та постачання матеріалів, на строк не більше трьох місяців. Замовник здійснює оплату виконаних робіт на підставі поданого акту приймання-здачі виконаних будівельних робіт по ф. КБ-2в, та довідки про вартість виконаних будівельних робіт по ф. КБ-3, підписаними уповноваженими представниками сторін не пізніше 3-х днів. По закінченню тримісячного терміну невикористані суми авансу повертаються замовнику.

Позивач зазначає, що 102 846 грн. 24 коп. відповідачем було сплачено після підписання договору. Після закінчення всіх передбачених договором робіт підрядник (позивач) здає об'єкт замовнику, а замовник повинен розрахуватися з підрядником за виконані роботи.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що на виконання умов договору позивач здійснював роботи, про що свідчать складені та підписані сторонами вказаного договору акти прийняття виконаних робіт, та акти звірки.

Позивач в позовній заяві зазначає, що ним було виконано роботи, проте відповідач, порушуючи умови договору, не оплатив у повному обсязі винагороду позивачу за виконані роботи.

Таким чином, на момент звернення позивача з позовною заявою відповідач має заборгованість перед позивачем у розмірі 84 382 грн. 83 коп.

Окрім цього, позивач зазначає, що відповідачем не заявлено жодних претензій стосовно якості виконаних робіт або прострочення строку здачі виконаних робіт ні на момент їх прийняття, ні на момент подання даного позову.

Відповідно до частини четвертої статті 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.

Отже, відповідно до норм чинного законодавства обов'язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити законом покладений саме на замовника.

Зазначене відповідає правовій позиції, викладеній в п. 6 Оглядового листа Вищого господарського суду України від 18.02.2013 р. № 01-06/374/2013 «Про практику вирішення спорів, пов'язаних із виконанням договорів підряду».

Згідно з ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України, згідно з якою, Замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи, за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк.

Частиною першою ст. 853 Цивільного кодексу України, передбачено, що замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд вважає вимоги позивача правомірними, обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Частина 1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлює, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

З наведеною нормою кореспондується і ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, згідно із якою господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Правові наслідки порушення зобов'язання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідач у своїй заяві від 23.06.2015 зазначає, що Сумське районне казначейство, яке здійснює розрахунково-касове обслуговування відповідача, не провело оплату зобов'язання відповідача перед позивачем за надані послуги, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Стаття 617 Цивільного кодексу України та стаття 218 Господарського кодексу України передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов'язання.

У відповідності до статті 1 Цивільного кодексу України однією із ознак майнових відносин є юридична рівність їх учасників, в тому числі й органів державної влади, а тому самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, не виправдовують бездіяльність замовника та не заперечують обов'язку такого органу, який виступає стороною зобов'язального правовідношення, від його виконання належним чином.

На підставі статті 617 Цивільного кодексу України, статті 218 Господарського кодексу України відсутність бюджетних коштів, не виправдовує бездіяльність боржника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідачем доказів сплати 84 382 грн. 83 коп. основного боргу та аргументованих заперечень проти вимог позивача не подано, тому суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

В обґрунтування позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені позивач зазначає, що відповідачем в порушення умов договору не було проведено розрахунків за виконані роботи.

Згідно пункту 7.2 Договору передбачено, що у разі порушення термінів, визначених п. 4.2, п. 5.1, сторони сплачують штрафні санкції в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Тому, позивачем, згідно уточнень, заявлені вимоги по стягненню пені в розмірі 7 004 грн. 93 коп.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Приписами статті 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, не виконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Разом з цим, з заяви прокурора про застосування строку позовної давності та матеріалів справи вбачається, що на день звернення до суду із даною позовною заявою спеціальний строк позовної давності по стягненню пені частково сплив.

За статтею 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Стаття 258 Цивільного кодексу України встановлює, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України скорочена позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частина 3 ст. 267 Цивільного Кодексу України встановлює, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Прокурор в судовому засіданні надав відповідну заяву.

Згідно з частиною 4 ст. 267 Цивільного Кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом встановлено, що спеціальний строк позовної давності в один рік, акти приймання-здачі виконаних будівельних робіт по ф. КБ-2в та довідки про вартість виконаних робіт по ф. КБ-3, підписаними уповноваженими представниками сторін не пізніше 3-х днів. Вказані документи підписані сторонами 23.12.2013, отже, зобов'язання мало бути виконаним 27.12.2013, а нарахування пені, згідно з приписами ч. 6 ст. 232 ГК України припиняється 27.06.2014, тобто сума пені, що підлягає стягненню в межах позовної давності з 13.05.2014 по 27.06.2014 становить 2 020 грн. 56 коп.

Враховуючи вищевикладене, у зв'язку з частковим пропущенням спеціального строку позовної давності, суд задовольняє вимоги щодо стягнення пені частково - в розмірі 2 020 грн. 56 коп., в іншій їх частині - відмовляє.

Крім того, за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по вищевказаному договору позивач просить стягнути з відповідача 60 108 грн. 69 коп. інфляційних втрат.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимоги кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором, або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги стосовно стягнення 60 108 грн. 69 коп. інфляційних втрат є обґрунтованими та підлягають задоволенню на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, враховуючи, що спір між сторонами виник в результаті неправомірних дій відповідача, суд дійшов висновку про відшкодування позивачеві за рахунок відповідача суми сплаченого судового збору в розмірі 2 930 грн. 24 коп. відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, виходячи з ціни позову, з врахуванням уточнень - 151 496 грн. 45 коп., сума судового збору, що підлягає сплаті, складає 3 029 грн. 93 коп. При цьому позивачем сплачено при зверненні до суду та після подання уточненої позовної заяви (збільшення позовних вимог) разом лише 3 024 грн. 97 коп., тобто стягненню в доход державного бюджету додатково підлягають 4 грн. 96 коп. судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1, 256, 258, 267, 509, 526, 530, 546, 610, 611, 617, 625, 853, 854, 883 Цивільного кодексу України, ст. 173, 216, 218, 230, 232 Господарського кодексу України ст. ст. 22, 27, 33, 34, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Косівщинської сільської ради (42342, Сумська область, Сумський район, с. Косівщина, вул. Шкільна, буд. 16; код 04391405) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (40000, АДРЕСА_1; код НОМЕР_1) 84 382 грн. 83 коп. основного боргу, 2 020 грн. 56 коп. пені, 60 108 грн. 69 коп. інфляційних втрат, 2 930 грн. 24 коп. відшкодування витрат зі сплати судового збору.

3. В частині стягнення 4 984 грн. 37 коп. пені - відмовити.

4. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (40000, АДРЕСА_1; код НОМЕР_1) в доход держави (рахунок 3002, отримувач УДКС у м. Суми (м. Суми), 22030001, , Банк одержувача ГУДКCУ у Сумській області, МФО 837013) судовий збір в сумі 04 грн. 96 коп.

5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 26.06.2015

СУДДЯ Ю.А. ДЖЕПА