ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2015 р. Справа №922/364/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Лакіза В.В., суддя Плахов О.В.,

при секретарі Катренко І.С.,

за участю представників:

позивача - не з'явився,

відповідача - Закаблукова А.С., за довіреністю б/н від 11.08.2014р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області, Харківська область, м. Лозова (вх.№2473 від 16.04.2015р.) та апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ (вх.№2474 від 16.04.2015р.) на рішення господарського суду Харківської області від 31.03.2015р. у справі №922/364/15,

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,

до Комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області, Харківська область, м. Лозова,

про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 31.03.2015р. у справі №922/364/15 (суддя Калантай М.В.) позов задоволено частково.

Стягнуто з Комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області на користь Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" 3% річних у сумі 15723,34 грн., інфляційні втрати у розмірі 231720,52 та судовий збір у розмірі 4948,88 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Комунальне підприємство "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області не погодилось з рішенням господарського суду першої інстанції та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить:

- скасувати рішення господарського суду Харківської області від 31.03.2015р. у справі №922/364/15 в частині стягнення суми інфляційних втрат у розмірі 231720,52грн., 3% річних у сумі 15723,34грн. та у частині відмови в наданні відстрочки виконання рішення суду;

- прийняти нове рішення, яким стягнути з Комунального підприємства "Теплоенерго" суму інфляційних втрат у розмірі 20303,93грн; в іншій частині стягнутих сум інфляційних втрат та 3% річних відмовити ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", надати відстрочку виконання рішення суду строком на один рік з моменту прийняття рішення судом або на інший строк на розсуд суду.

В обґрунтування своєї позиції по справі апелянт зазначає, що суд першої інстанції при частковому задоволенні позовних вимог щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат повинен був врахувати не тільки погашення заборгованостей за поставки природного газу, зроблених на підставі договорів про організацію взаєморозрахунків, а й оплату, зроблену на підставі протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2015р. №20. Також, в апеляційній скарзі відповідач просить суд надати відстрочку виконання рішення суду, оскільки вважає, що судом першої інстанції вказана вимога відхилена неправомірно.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 20.04.2015р. апеляційну скаргу відповідача у справі №922/364/15 прийнято до провадження та призначено до розгляду на 16.06.2015р.

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з рішенням суду першої інстанції також не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить:

- скасувати рішення господарського суду Харківської області від 31.03.2015р. у справі №922/364/15 в частині відмови у стягненні пені у розмірі 409274,54грн., 3% річних у розмірі 195012,29грн. та суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, що складає 1893806,48грн.;

- прийняти нове рішення, яким стягнути з Комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області на користь Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" пеню у розмірі 409274,57грн., 3% річних у розмірі 195012,29грн. та суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, що складає 1893806,48грн.

В обґрунтування своєї позиції по справі апелянт зазначає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що підписання договору про взаєморозрахунки звільняє сторони від обов'язку належно виконувати свої зобов'язання за договором, а також від відповідальності за наслідки неналежного виконання зобов'язань за договором, оскільки умови вказаних договорів не містять положень, що вони стосуються відносин, які виникли до їх підписання.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 20.04.2015р. апеляційну скаргу позивача у справі №922/364/15 прийнято до провадження та призначено до розгляду на 16.06.2015р.

Враховуючи, що Комунальне підприємство "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області та Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" оскаржують в апеляційному порядку одне й те ж саме рішення місцевого господарського суду, а саме - рішення господарського суду Харківської області від 31.03.2015р. у справі №922/364/15, колегія суддів вважає необхідним об'єднати вказані апеляційні скарги та розглядати їх в одному апеляційному провадженні у справі №922/364/15.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу позивача (вх.№8028 від 21.05.2015р.), в якому заперечує проти її задоволення, з підстав необґрунтованості.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу відповідача не надав.

Згідно довідки про автоматичний розподіл справ між суддями (повторний розподіл), у зв'язку із перебуванням судді Бородіної Л.І. у відрядженні, для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Лакіза В.В., суддя Плахов О.В.

В судове засідання Харківського апеляційного господарського суду 16.06.2015р. представник позивача не з'явився, про причини неявки суд не сповістив, про розгляд справи був належним чином повідомлений, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштових відправлень.

Враховуючи, що наявних в справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, зважаючи на те, що ухвали про прийняття апеляційних скарг до провадження направлялись рекомендованою кореспонденцією, а також на те, що явка представників сторін у судове засідання не була визнана обов'язковою, а сторони попереджені про те, що у разі неявки представників справа може бути розглянута за наявними в ній документами, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за відсутності представника позивача.

В судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду 16.06.2015р. оголошувалась перерва з 10:00 год. до 14:00 год.; присутній представник відповідача просив подану ним апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі, в задоволенні апеляційної скарги позивача - відмовити.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційних скаргах доводи апелянтів, заслухавши у судовому засіданні пояснення уповноваженого представника відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 28.12.2012р. між сторонами укладено договір №13/3030-ТЕ-32 купівлі-продажу природного газу, відповідно до умов якого позивач зобов'язався у 2013 році передати у власність відповідачу природний газ для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними та національними творчими спілками та їх осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності), а відповідач зобов'язався прийняти і оплатити природний газ (п.1.1., 1.2. договору).

Відповідно до актів приймання-передачі природного газу, протягом 2013 року позивач передав відповідачу природний газ на загальну суму 23993872,05 грн., що підтверджуються актами приймання - передачі природного газу від 26.09.2013р. за газ спожитий у січні 2013 року на суму 4899673,15грн, від 26.09.2013р. за газ спожитий у лютому 2013 року на суму 3969392,28грн., від 26.09.2013р. за газ спожитий у березні 2013 року на суму 4325997,41грн., від 26.09.2013р. за газ спожитий у квітні 2013 року на суму 683820,04грн., від 31.10.2013р. за газ спожитий у жовтні 2013 року на суму 1988435,22грн., від 24.01.2014р. за газ спожитий у листопаді 2013 року на суму 3092889,43грн., від 24.01.2014р. за газ спожитий у грудні 2013 року на суму 5032170,72грн., від 24.01.2014р. за газ спожитий у грудні 2013 року на суму 1493,80грн.

Відповідно до п. 6.1. оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі не виконання відповідачем пункту 6.1 договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 9.3 договору передбачено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років.

Як вказує у позовній заяві позивач, у зв'язку із неналежним виконанням покладених на відповідача обов'язків за договором, а саме в частині проведення своєчасних оплат за поставлений природний газ, він звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з відповідача 409274,57 грн. - пені, 210735,63 грн. - 3% річних та 2125527,00 грн. - інфляційних нарахувань.

Суд першої інстанції за результатами розгляду позовної заяви прийняв рішення про часткове задоволення вимог, а саме заявлену до стягнення суму 3% річних та інфляційних нарахувань задовольнив частково та відмовив у стягненні пені. Відповідне рішення мотивоване тим, що заявлена до стягнення сума нарахована на заборгованість, що була погашена згідно умов договорів про організацію взаєморозрахунків №121/30 від 12.02.2014р. та №381/30 від 24.09.2014р.

Однак, колегія суддів частково погоджується із висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно зі спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20 за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету, укладеними між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Харківський області, Департаментом фінансів Харківської облдержадміністрації, КП "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області та ПАТ "НАК "Нафтогаз України" №831 від 14.04.2014р., №1137 від 16.05.2014р., №1333 від 13.06.2014р., №1505 від 14.07.2014р., №1671 від 15.08.2014р., №1790 від 15.09.2014р. вирішено організувати проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20 "Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з Державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" (зі змінами), в розмірі 956414,00 грн., 166335,00 грн., 258030,00 грн., 349811,00 грн., 314427,00 грн., 299852,00 грн. відповідно.

Розділом 2 протокольних рішень, сторонами передбачено порядок проведення взаєморозрахунків.

На виконання зазначених протокольних рішень, погашення заборгованості за поставлений у 2013 році природний газ за договором від 28.12.2012р. №13/3030-ТЕ-32 на суму 956414,00 грн. проведено 25.04.2014р., на суму 166335,00 грн. проведено 26.05.2014р., на суму 258030,00 грн. проведено 25.06.2014р., на суму 349811,00 грн. проведено 23.07.2014р., на суму 314427,00 грн. проведено 19.08.2014р., на суму 299852,00 грн. проведено 24.09.2014р., що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками з банківського рахунку. Загалом згідно спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20 було погашено заборгованість у розмірі 2344869,00 грн.

Також, як вбачається із матеріалів справи, між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Харківській області (сторона перша), Департаментом фінансів Харківської облдержадміністрації (сторона друга), Департаментом житло-комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської облдержадміністрації (сторона третя), КП "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області (сторона четверта) та ПАТ НАК "Нафтогаз України" (сторона остання) укладено договори №121/30 від 12.02.2014р. та №381/30 від 24.09.2014р. про організацію взаєморозрахунків (відповідно до п. 2 ст.16 Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік"). Предметом вказаних договорів є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п. 24 ст. 14 та п. 2 ст. 16 Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла в зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/погоджувалися органами державної влади та органами місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 року № 30.

У відповідності до передбаченого порядку проведення взаєморозрахунків договорами №121/30 від 12.02.2014р. та №381/30 від 24.09.2014р. останній стороні надаються кошти у сумах 446836,61 грн. та 12043905,64 грн. відповідно для погашення заборгованості за спожитий природний газ за 2013 рік за договором від 28.12.2012р. №13/3030-ТЕ-32.

Пунктом 9 вказаних договорів сторони передбачили, що у графі платіжного доручення "Призначення платежу" додатково зазначають "пункт 24 статті 14 та пункт 2 статті 16 Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік", а також дату і номер договору.

Згідно з пунктом 15 договорів №121/30 від 12.02.2014р. та №381/30 від 24.09.2014р. сторони засвідчують, що після виконання договору, вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

На виконання договорів №121/30 від 12.02.2014р. та №381/30 від 24.09.2014р. відповідач в установленому порядку та строки перерахував на рахунок позивача суму у розмірі 12490742,25 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями №1 від 01.04.2014р., №2 від 15.10.2014р., відповідно до яких вказано призначення платежу: п.24 ст. 14, п.2 ст. 16 Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік", Постанова кабінету Міністрів України №30 від 29.01.2014р., для погашення заборгованості за природний газ за 2013 р. згідно з договором від 28.12.2012р. №13/3030-ТЕ-32.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що розрахунок за поставлений природний газ, а саме утворену заборгованість за договором від 28.12.2012р. №13/3030-ТЕ-32 у розмірі 23993872,05 грн., відбувався наступним чином: у розмірі 2344869,00 - згідно порядку, встановленому спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20; у розмірі 12490742,25 грн. - згідно порядку, встановленого договором про організацію взаєморозрахунків (відповідно до п. 2 ст.16 Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік"). Інша частина у розмірі 9158260,80 грн. була погашена відповідачем самостійно. Сторонами не заперечується, що станом на момент подання позову основна заборгованість за договором - відсутня.

Предметом даного судового розгляду є вимоги продавця (позивача) до покупця (відповідача) про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних сум у зв'язку з простроченням виконання зобов'язання з оплати поставленого природного газу.

Приписами статей 526 Цивільного кодексу України та 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених ГК України, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Умовами договорів про організацію взаєморозрахунків та підписанних спільних протокольних рішень змінено умови та строки оплати постановленого природного газу відповідно до договору купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 року № 13/2703-ТЕ-34.

Так, для застосування санкцій, передбачених пунктом 7.2 договору купівлі-продажу природного газу та наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договорами про організацію взаєморозрахунків та спільними протокольними рішеннями.

Докази того, що розрахунки за поставлений газ згідно договорів про організацію взаєморозрахунків та спільних протокольних рішень відбулись із порушенням порядку і строків, в матеріалах справи відсутні та сторонами не наведені.

Відповідна правова позиція узгоджується із висновками Верховного Суду України, викладених, зокрема, у постановах від 23.09.2013р. №3-119гс14, від 30.09.2014 року №3-114гс-14 та висновком Вищого господарського суду України, зокрема, в постанові від 26.03.2015р. у справі №924/1808/14.

Отже, при прийнятті оскаржуваного рішення відносно задоволення вимог про стягнення 3% річних у сумі 15723,34 грн., інфляційних втрат у розмірі 231720,52, суд першої інстанції повинен був врахувати не тільки оплату зроблену згідно договорів про організацію взаєморозрахунків, а й оплату зроблену на підставі спільних протокольних рішень.

Зважаючи на встановлені апеляційний судом обставини, розрахунок заборгованості наданий відповідачем, із врахуванням погашення сум у відповідності до договорів про організацію взаєморозрахунків та спільних протокольних рішень є вірним та таким, що відповідає обставинам та матеріалам справи, а отже до задоволення підлягають вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 20303,93 грн. В іншій частині, вимоги позивача задоволенню не підлагють.

Щодо вимоги відповідача про надання відстрочки виконання рішення суду, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції про відмову у її задоволенні з огляду на наступне.

Згідно статті 121 Господарського процесуального кодексу України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Відповідно до пункту 7.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" підставою для відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо .

Наведені відповідачем обставини в обґрунтування необхідності надання відстрочки виконання судового рішення, зокрема, тяжке фінансове становище, нерентабельні тарифи, не є виключними обставинами, які б давали підстави для надання такої відстрочки, та не підтверджені належними доказами.

Також відповідачем не наведено суду будь-яких доводів та доказів щодо того, що через рік зміняться обставини, та в результаті таких змін він буде в змозі виконати судове рішення по даній справі.

Стаття 42 Господарського кодексу України визначає господарську діяльність як самостійну, ініціативну, систематичну, на власний ризик діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. При цьому здійснення підприємницької діяльності на власний ризик означає покладення на підприємця тягаря несприятливих наслідків такої діяльності.

Тобто, надання відстрочки на підставі тяжкого фінансового стану боржника не може вважатися підставою для застосування положень статті 121 Господарського процесуального кодексу України.

Інших доказів, які б свідчили про наявність виключних об'єктивних обставин, що ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим, заявником не надано. А отже, вимога відповідача про надання відстрочки виконання рішення суду правомірно не задоволена судом першої інстанції.

За таких обставин, враховуючи все вищевикладене, апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, рішення господарського суду Харківської області від 31.03.2015р. у справі №922/364/15 частковому скасуванню та зміні із викладенням пункту 2 резолютивної частини рішення в новій редакції.

У той час, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків судів та є такими, що задоволенню не підлягають.

У зв'язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги відповідача та позову, у відповідності до приписів Господарського процесуального кодексу України судові витрати за подання до господарського суду позовної заяви та апеляційної скарги на рішення господарського суду в задоволеній частині, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 91, 99, 101, 102, п.2, 4 ст.103, п.п.1, 3 ч.1 ст.104, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

В задоволенні апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" відмовити.

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 31.03.2015р. у справі №922/364/15 скасувати в частині стягнення з Комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області на користь Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" 3% річних у сумі 15723,34 грн., та в цій частині прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Рішення господарського суду Харківської області від 31.03.2015р. у справі №922/364/15 змінити в частині стягнення з Комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області на користь Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" інфляційних втрат у розмірі 231720,52 та судового збору у розмірі 4948,88 грн.

Викласти п.2 резолютивної частини рішення в наступній редакції:

"Стягнути з Комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області, м. Лозова Харківської області (64602, Харківська область, м.Лозова, вул. Ломоносова, 23, ) на користь Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ) 20303,93 грн. збитків від інфляції та 384,37 витрат зі сплати судового збору.".

В решті рішення господарського суду Харківської області від 31.03.2015р. у справі №922/364/15 залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ) на користь Комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області, м. Лозова Харківської області (64602, Харківська область, м. Лозова, вул. Ломоносова, 23, ) 2271,39 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідні накази.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 22 червня 2015 року.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Лакіза

Суддя О.В. Плахов