РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2015Справа №904/8619/14

За позовом Оріхівської районної державної лікарні ветеринарної медицини Запорізької області (вул. Овчаренка, 164, м. Оріхів, Запорізька область, 70500)

до Публічного акціонерного товариства "МТС Україна" (вул. Лейпцизька, 15, м. Київ, 01601)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Регіональне відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області

про розірвання договору та стягнення 11 429,02 грн.

Головуючий суддя Селівон А.М.

Судді Цюкало Ю.В.

Нечай О.В.

Представники сторін:

від позивача - не з'явились;

від відповідача - Петиченко І.В. (дов. №0435/14 від 20.10.14р.);

від третьої особи - не з'явились.

В судовому засіданні на підставі ч.2 ст.85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

ВСТАНОВИВ:

Оріхівська районна державна лікарня ветеринарної медицини Запорізької області звернулась до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "МТС "Україна" про стягнення заборгованості в сумі 11 429,02 грн. заборгованості та розірвання договору оренди б/н від 17.05.2010.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві посилається на невиконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору оренди б/н від 17.05.2010 в частині сплати орендної плати, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 11 429,02 грн. та у зв'язку з чим позивач просить суд розірвати вказаний договір.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 05.11.2014 на підставі ст.ст. 15, 17 Господарського процесуального кодексу України позовні матеріали надіслано за територіальною підсудністю до господарського суду міста Києва у зв'язку із встановленням в ході їх розгляду, що місцезнаходженням відповідача є м. Київ, вул. Лейпцизька, 15.

За наслідками автоматичного розподілу автоматизованою системою документообігу суду позовні матеріали передані на розгляд судді Селівону А.М..

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.11.2014 порушено провадження у справі № 904/8619/14 та призначено до розгляду на 11.12.2014.

У судовому засіданні з 11.12.2014 оголошено перерву до 13.01.2015 на підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 13.01.2015 за клопотанням представника відповідача продовжено процесуальний строк розгляду справи на 15 днів та відкладено розгляд справи на 27.01.2015.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 27.01.2015, враховуючи категорію та складність, призначено колегіальний розгляд справи № 904/8619/14 у складі трьох суддів.

Розпорядженням заступника голови господарського суду міста Києва від 27.01.2015 справу № 904/8619/14 передано для розгляду колегії суддів у складі: Селівон А.М. (головуючий), Цюкало Ю.В., Нечай О.В..

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.01.2015 справу № 904/8619/14 прийнято до провадження вищезазначеною колегією суддів, розгляд справи відкладено на 18.03.2015 р..

Ухвалою суду від 18.03.15 р. розгляд справи відкладався на 15.04.15 р..

15.04.2015 судове засідання не відбулось у зв'язку з перебуванням судді Селівона А.М. на лікарняному.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.04.2015 розгляд справи відкладено на 30.04.2015.

В судовому засіданні оголошувалась перерва з 30.04.15 р. по 21.05.15 р..

У судові засідання 11.12.14 р., 13.01.15 р., 27.01.15 р., 18.03.15 р., 30.04.15 р., 21.05.15р. з'явився уповноважений представник відповідача.

Уповноважений представник позивача з'явився в судове засідання 11.12.15 р., в судові засідання 13.01.15 р., 27.01.15 р., 18.03.15 р., 30.04.15 р., 21.05.15р. - не з'явився.

В судові засідання 30.04.15 р. та 21.05.15 р. представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача не з'явився.

Про дату, час і місце розгляду даної справи 21.05.15 р. позивач і третя особа повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень: №267, №283.

До початку судового засідання 11.12.2014 через відділ діловодства господарського суду м. Києва позивачем надано суду клопотання № 01-14/245 від 08.12.2014 про долучення документів до матеріалів справи.

Клопотання судом задоволено, документи долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 11.12.2014 представником відповідача подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Клопотання судом задоволено, документи долучено до матеріалів справи.

До початку судового засідання 13.01.2015 через відділ діловодства господарського суду м. Києва відповідачем подано суду відзив на позовну заяву б/н, б/д, відповідно до якого останній вважає позовні вимоги безпідставними та незаконними посилаючись на те, що строк дії договору, визначений в п. 10.1. договору складає 2 роки і 11 місяців з моменту підписання, тобто з 17.05.2010 до 17.04.2013. Відповідно до п. 10.4. Договору у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які передбаченні договором.

Після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право за інших рівних умов на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника (ч. 1 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна"). В ч. 2 ст. 17 зазначено, що у разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три дні до закінчення терміну договору.

Представник відповідача додатково зазначає, що відповідно до п. 4.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України №12 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) для продовження дії договору не вимагається обов'язкового укладення нового договору або внесення змін до нього, оскільки нормами вищевказаних нормативно-правових актів, зокрема, статей 759, 763 і 764 ЦК України, частини другої статті 291 ГК України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором. Також відповідач звертає увагу на те, що ПАТ "МТС України" з дати укладання договору належним чином виконує обов'язки, зокрема, своєчасно виконує обов'язок сплати орендної плати з урахуванням визначеного Договором розміру та порядку сплати, що позивачем не заперечується.

Отже, на думку відповідача, правові підстави для розірвання договору відсутні, відповідно до п. 10.1 та 10.4. договору договір продовжив свою дію до 16.03.2016.

Відзив на позовну заяву з доданими документами судом долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 13.01.2015 представником відповідача подано письмові пояснення (без вихідних реквізитів) на виконання вимог ухвали суду від 14.11.2014 р..

Пояснення представника відповідача з доданими документами судом долучено до матеріалів справи.

Також у судовому засіданні 13.01.15 р. представником відповідача подано заяву б/н, б/д про відсутність у провадженні господарських судів справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав та рішення цих органів з такого спору, яку судом долучено до матеріалів справи.

Крім того, у судовому засіданні 13.01.15 р. на виконання вимог ухвали суду від 14.11.2014 р. представником відповідача подано письмове клопотання (без вихідних реквізитів) про долучення документів до матеріалів справи.

Клопотання судом задоволено, документи долучено до матеріалів справи.

До початку судового засідання 18.03.2015 через відділ діловодства господарського суду м. Києва від відповідача надійшли додаткові письмові пояснення б/н від 18.03.2015 та заява б/н від 18.03.2015 про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Запорізькій області, які долучено судом до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.03.2015 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено Регіональне відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області та розгляд справи відкладено на 15.04.2015.

Заяв та клопотань від позивача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача на час проведення судового засідання 21.05.15 р. не надходило.

Документи, витребувані ухвалами суду від 27.01.2015, 18.03.2015 та 17.04.2015, позивачем та відповідачем надано суду не в повному обсязі, третьою особою - не надано.

Про поважні причини неявки в судове засідання 21.05.15 р. представників позивача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача суд не повідомлено.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, сторонами суду не надано.

Відповідно до 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова № 18) якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Згідно п. 3.9.2 Постанови № 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка представника позивача та третьої особи в судові засідання обов'язковою не визнавалась, представник позивача та третьої особи не скористались належним їм процесуальними правами приймати участь в судових засіданнях, будь-яких письмових пояснень та інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, беручи до уваги відсутність процесуальних заяв та клопотань сторін на час проведення судового засідання 21.05.2015, оскільки представник відповідача щодо розгляду справи за відсутності представників Оріхівської РДЛВМ Запорізької області та РВ ФДМУ по Запорізькій області не заперечував, суд здійснював розгляд справи за відсутності уповноважених представників сторін, виключно за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи відсутність на час проведення судових засідань клопотань представників позивача та відповідача щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судовий процес відображено у протоколах судового засідання.

При цьому, оскільки суд неодноразово відкладав розгляд справи, надаючи учасникам судового процесу можливість реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, не знаходив підстав для відкладення розгляду справи.

Перед початком розгляду справи в судових засіданнях представників сторін було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст.ст. 20, 22, 60, 74 та ч. 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представники сторін в судових засіданнях повідомили суд, що права та обов'язки стороні зрозумілі.

Відводу суддям представниками сторін не заявлено.

В судових засіданнях 27.01.15 р. та 21.05.2015 представник відповідача підтримав заперечення проти позову, викладені у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника відповідача, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши наданими сторонами доказами та оглянувши в судовому засіданні їх оригінали, суд

В С Т А Н О В И В:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

17 травня 2010 між за результатами засідання конкурсної комісії Оріхівської РДЛВМ від 07.05.10 р. з проведення конкурсу на право оренди державного майна, а саме: димової металевої труби висотою 35 м та частини поверхні даху будівлі котельні, оформленого протоколом від 07.05.10 р., переможцем якого визначено ПАТ «МТС» в особі Дніпровського територіального управління, Оріхівською районною державною лікарнею ветеринарної медицини Запорізької області (позивач у справі, Орендодавець за договором) та Публічним акціонерним товариством "МТС "Україна" (відповідач у справі, Орендар за договором) укладено Договір оренди № 1166/п (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. договору Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно: димова металева труба котельні, висотою 35 м, частина поверхні даху будівлі котельні, умовно виділено площею 15 кв. м. (далі - Майно) розміщене за адресою: 70500, Запорізька область, м. Оріхів, вул. Овчаренка, 164, що перебуває на балансі Оріхівської районної державної лікарні ветеринарної медицини, вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку на 31 грудня 2009 року і становить за незалежною оцінкою 51468,00 грн..

Власником нерухомого майна майнового комплексу відповідно свідоцтва про право власності від 11.08.09 р. є держава в особі Міністерства аграрної політики України, майно якої знаходиться в оперативному управлінні Оріхівської районної лікарні ветеринарної медицини.

Розділами 2 - 9 Договору сторони узгодили умови передачі орендованого майна орендарю, орендну плату, використання амортизаційних відрахувань і відновленої майна, обов'язки і права орендаря та орендодавця, відповідальність і вирішення спорів за Договором тощо.

Відповідно до п. 10.1. Договору цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє протягом 2 років і 11 місяців.

Судом встановлено, що укладений Договір за своїм змістом та правовою природою є договором оренди, який підпадає під правове регулювання норм глави 58 Цивільного кодексу України та § 5 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст.283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживча річ). В силу ч.6 названої статті до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Аналогічне визначення договору оренди міститься і в ст.759 Цивільного кодексу України.

Договір оренди відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України є укладеним з моменту досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов.

Водночас, оскільки орендоване майно є державною власністю то відносини сторін даного Договору регулюються також Законом України "Про оренду державного та комунального майна", який є спеціальним законом з питань оренди комунального майна та, відповідно до частин 1 та 2 ст. 1, регулює організаційні відносини, пов'язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, або перебуває у комунальній власності (далі - підприємства), їх структурних підрозділів, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності; майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного майна, або майна, що перебуває у комунальній власності.

У відповідності до частини 1 ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

За умовами п.1.2 Договору в строкове платне користування було передано димову металеву трубу котельні висотою 35 кв. м., частину поверхні даху будівлі котельні, умовно виділеною площею 15 кв. м. за адресою: м. Оріхів, вул. Овчаренка, 164, для розміщення антенно-фідерних пристроїв ПАТ "МТС-Україна" на трубі котельні та розміщення контейнера з обладнанням базової станції мобільного зв'язку на даху будівлі котельні.

Згідно ст. 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

У відповідності до п.2.1 Договору орендар вступає у строкове платне користування майном у встановленому законом порядку, у термін, вказаний у Договорі, але не раніше підписання сторонами цього Договору та акта приймання - передачі майна.

Передача майна здійснюється за вартістю, визначено у звіті про незалежну оцінку. Обов'язок щодо складання акта приймання - передавання покладається на орендодавця (п.п.2.2., 2.3 Договору).

Відповідно до Акту приймання-передачі державного нерухомого майна, розташованого за адресою: Запорізька область, м. Оріхів вул. Овчаренка, 164, що перебуває на балансі Оріхівської районної державної лікарні ветеринарної медицини від 17.05.10 р., копія якого наявна в матеріалах справи, Оріхівська районна державна лікарня ветеринарної медицини в передала, а ПАТ "МТС-Україна" прийняла у строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме: Димову металеву трубу котельні, висотою 35 м, частину поверхні даху будівлі котельні, умовно виділеною площею 15 кв. м., що розташована за адресою: Запорізька область, м. Оріхів, вул. Овчаренка, 164. Технічний стан - задовільний. Вказаний акт підписаний представниками сторін та скріплений печатками орендаря та орендодавця.

Вартість переданого в оренду майна згідно зі Звітом про незалежну оцінку від 31.12.09 р. становить 51468,00 грн. (металева труба - 50428,00 грн. без ПДВ, частині даху - 1040,00 грн. без ПДВ).

Відповідно до абз. 1 ч. 1, ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму, плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 3 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» встановлено обов'язок орендаря вносити орендну плату своєчасно та в повному обсязі.

Згідно частин 1 та 3 ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності, строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Відповідно до п. 5.4. Договору оренди орендар зобов'язується своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату та інші платежі за цим Договором.

Згідно п. 3.1. Договору орендна плата визначається за результатами конкурсу на право оренди державного Майна згідно з протоколом від 07.05.2010 засідання конкурсної комісії Оріхівської районної державної лікарні ветеринарної медицини становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку січень 2010 - 1500,00 грн..

Орендна плата за перший місяць оренди - травень 2010 - визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції лютого, березня, квітня 2010 і становить без ПДВ - 1537,62 грн., збільшена на індекс інфляції травня 2010 за визначенням.

Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством (п.3.2 Договору).

Відповідно до п. 3.3 Договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

У разі користування Майном протягом неповного календарного місяця (першого та/або останнього місяців оренди) добова орендна плата за дні користування визначається згідно з чинною Методикою розрахунку на основі орендної плати за відповідні місяці пропорційно дням користування (п. 3.4. Договору).

Пунктом 3.5. Договору передбачено, що розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї із сторін у разі зміни Методики її розрахунку, істотної зміни стану об'єкта оренди з незалежних від сторін причин та в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

Орендна плата перераховується до державного бюджету та орендодавцю у співвідношенні 50% до 50% щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж ( п.3.6 Договору).

Відповідно до п. п. 10.3. - 10.4. Договору зміни до умов цього договору або його розірвання допускається за взаємної згоди сторін. Зміни, що пропонуються внести, розглядається протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншою сторонами. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк і на тих умовах, які були передбачені цим договором. Зазначені дії оформляються додатковим договором, який є невід'ємною частиною договору при обов'язковій наявності дозволу органу, уповноваженого управляти об'єктом оренди.

Судом встановлено, що Постановою Кабінету Міністрів України № 961 від 14.09.2011 внесені зміни до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.1995 (далі - Методика), зокрема, встановлено, що орендні ставки за використання нерухомого державного майна, а саме розміщення операторів телекомунікацій, які надають послуги з рухомого (мобільного) зв'язку, операторів та провайдерів телекомунікацій, які надають послуги з доступу до Інтернет, змінені з 30% на 40%.

04 вересня 2013 р. позивач надіслав на адресу відповідача повідомлення № 149, в якому повідомляв про розірвання договору оренди №1166/п від 17.05.2010, звільнення займаної димової металевої труби котельні висотою 35 м, частину поверхні даху будівлі котельні, умовно виділеною площею 15 кв. м., що розташована за адресою: Запорізька область, м. Оріхів, вул. Овчаренка, 164, та передавання його за Актом прийому-повернення, згідно п. 10.10. договору протягом трьох робочих днів.

09 жовтня 2013 р. позивачем було вдруге надіслано на адресу відповідача лист №180 вимогою щодо звільнення орендованого майна, до якого додано проект Додаткової угоди до договору оренди №1166/п від 17.05.2010 про розірвання даного договору, в якому зазначалось, що у зв'язку з прийняттям рішення Оріхівської районної державної лікарні ветеринарної медицини про розірвання договору оренди Орендодавець та Орендар домовились розірвати договір оренди №1166/п від 17.05.2010; у десятиденний термін з моменту підписання Додаткової угоди до договору оренди №1166/п від 17.05.2010 Орендар передає, а Орендодавець приймає димову металеву трубу котельні висотою 35 м, частину поверхні даху будівлі котельні, умовно виділеною площею 15 кв. м., у стані не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав його в оренду.

Проте, від відповідача позивачем була отримана відповідь исх.-Дт-13-3738/768 від 30.10.13 р., в якій не було досягнуто згоди щодо розірвання договору та звільнення займаної димової труби, зокрема, відповідач просив розглянути можливість продовження терміну дії спірного Договору оренди.

Листом №11-13-00548 від 28.01.2014, копія якого наявна в матеріалах справи, в зв'язку із вказаними змінами Регіональним відділенням Фонду державного майна України було погоджено зміну розміру орендної плати за вересень 2011 державного нерухомого майна - частини поверхні даху будівлі котельні площею 15,00 кв.м. та димової металевої труби котельні висотою 35 м. за адресою: Запорізька область, м. Оріхів, вул. Овчаренка, 164, що перебуває на балансі Оріхівської районної державної лікарні ветеринарної медицини, переданого в оренду по договору оренди №1166/п від 17.05.2010, з метою розміщення контейнера з обладнанням базової станції мобільного зв'язку.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України № 961 від 14.09.2011, якою внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України № 786 від 04.10.1995 "Про затвердження Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу", зокрема, щодо збільшення орендних ставок за користування цілісних майнових комплексів державних підприємств, 06.02.2014 позивачем втретє на адресу направлено на адресу відповідача проект Договору від 06.02.14 р. про зміни №1 до договору оренди №1166/п державного нерухомого майна від 17.05.2010, що перебуває на балансі Оріхівської районної державної лікарні ветеринарної медицини та розрахунок розміру плати за оренду державного нерухомого майна, відповідно до якого розмір орендної плати за перший після перегляду місяць оренди - вересень 2011 р. становить без ПДВ -2163,03 грн. та діє з 20.09.2011; орендар зобов'язаний протягом 14 днів з дати підписання договору про зміни №1 сплатити різницю від збільшення орендної плати, перерахувавши її з 20.09.2011.

Проте, оскільки відповідач з економічних підстав вважав такий розмір орендної плати неприйнятим і зазначену пропозицію відхилив, додаткова угоди підписана не була, в зв'язку з чим позивач звернувся до суду із позовом.

За твердженнями позивача, враховуючи збільшений розмір орендної ставки за використання нерухомого державного майна з вересня 2011 р. по вересень 2014 відповідач має заборгованість по оренді державного нерухомого майна в розмірі 11429,02 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача в позовній заяві.

Окрім цього, спір виник в зв'язку з відмовою орендаря від розірвання Договору оренди № 1166/п від 17.05.10 р. та повернення орендованого майна орендодавцеві, оскільки на думку ПАТ «МТС Україна», товариство як орендар належним чином виконувало умови договору та має переважне право на його продовження.

При цьому як на підставу розірвання Договору оренди від 17.05.10 р. позивач в позовній заяві посилається на недосягнення згоди щодо розірвання Договору оренди, відсутність вчасно проведеної оцінки орендованого майна і звернень від відповідача з питань проведення конкурсу з відбору суб'єкта оціночної діяльності та проведення оцінки орендованого майна, що, з посиланням на ч. 4 ст. 188 Господарського кодексу України, згідно якої у разі, якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або в разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду, на думку позивача, є підставою для розірвання Договору оренди від 17.05.10 р..

У відповідності до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК України покладено на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доказів визнання недійсним Договору оренди № 1166/п від 17.05.10 р. або його окремих положень суду не надано.

Будь-які заперечення з боку Оріхівської районної лікарні ветеринарної медицини (орендодавець за договором, позивач у справі) та Приватного акціонерного товариства «МТС» (орендар за договором, відповідач у справі) щодо порядку укладення та досягнення згоди по всіх істотних умовах Договору оренди № 1166/П ВІД 17.05.10 р. на час його підписання, а також за весь час наявності орендних правовідносин відсутні.

Суд зазначає, що за приписами ч. 2 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються для об'єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом Міністрів України.

Статтею 21 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що розмір орендної плати може бути змінено за погодженням сторін. Розмір орендної плати може бути змінено на вимогу однієї з сторін, якщо з незалежних від них обставин істотно змінився стан об'єкта оренди, а також в інших випадках, встановлених законодавчими актами України.

При цьому укладений сторонами договір оренди мав відповідати Типовому договору оренди відповідного майна. Типові договори розробляє та затверджує Фонд державного майна України (ч. 2. ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").

Так, за змістом п. 13 Типового договору оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 березня 2004 р. № 220, розмір орендної плати переглядається у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 762 Цивільного кодексу України договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном.

Умовами договору, укладеного між сторонами, останні передбачили можливість перегляду розміру орендної плати на вимогу однієї із сторін у разі зміни методики її розрахунку.

Зокрема, як встановлено судом та зазначено вище, у відповідності до п. 3.5. Договору розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї із сторін у разі зміни Методики її розрахунку, істотної зміни стану об'єкта оренди з незалежних від сторін причин та в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором.

Частиною 1 ст. 651 Цивільного кодексу України також встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором бо законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом (ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України).

Отже, враховуючи те, що нормами чинного законодавства передбачено можливість зміни умов договору за рішенням суду або на вимогу однієї із сторін у правовідносинах, оскільки сторонами в Договорі передбачена можливість зміни розміру орендної плати, а орендна плата за користування державним нерухомим майном є регульованою ціною, законодавча зміна ставки орендної плати є підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами Договору. Таким чином, за висновками суду, внесення відповідною постановою Кабінету Міністрів України змін до Методики (щодо ставок розміру орендної плати), на підставі якої відповідно до умов Договору здійснюється визначення розміру орендної плати за нерухоме державне майно, є підставою для можливості зміни розміру орендної плати та, відповідно, зміни умов Договору в цій частині.

Суд зазначає, що разом з тим п. 10.2. Договору встановлено, що умови цього Договору зберігають силу протягом усього строку договору, у тому числі у випадках, коли після його укладення законодавством установлено правила, що погіршують становище Орендаря.

Крім того, згідно ч. 4 ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» умови договору оренди є чинними на весь строк дії договору і у випадках, коли після його укладення законодавством встановлено правила, які погіршують становище орендаря.

Отже, оскільки внесення змін до Методики постановою Кабінету міністрів України № 961 від 14.09.11 р. фактично є збільшенням розміру орендної плати внаслідок збільшення її ставки, зважаючи на відсутність додаткової угоди до спірного Договору оренди в частині зміни розміру орендної плати, укладеної між сторонами як в добровільному, так і в судовому порядку, збільшення розміру орендної плати та одночасно її нарахування відповідачеві не відповідає приписам чинного законодавства.

Також суд звертає увагу, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про телекомунікації» оператор телекомунікацій - суб'єкт господарювання, який має право на здійснення діяльності у сфері телекомунікацій із правом на технічне обслуговування та експлуатацію телекомунікаційних мереж.

Стаття 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» визначає поняття місцезнаходження юридичної особи як адреси органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені. Таким чином, для застосування ставки орендної плати у розмірі 40 % орендоване майно має використовуватись орендарем для розміщення юридичної особи-оператора телекомунікацій або її відокремленого підрозділу з обов'язковою державною реєстрацією за цією адресою. При цьому у договорі оренди повинно бути передбачено цільове використання майна, а саме розміщення оператора телекомунікацій, що надає послуги рухомого зв'язку.

Як встановлено судом за матеріалами справи, зокрема, згідно Договору оренди № 1166/п від 17.05.10 р. за адресою орендованого майна розміщуються не органи або особи, які відповідно до установчих документів ПАТ «МТС Україна» чи закону виступають від його імені (юридична особа оператора телекомунікацій або його структурний підрозділ), а лише антенно-фідерні пристрої. Використання об'єкту оренди здійснюється відповідачем виключно для розміщення обладнання та антен, склад та кількість яких змінюється залежно від необхідності.

Методика передбачає ставку у розмірі 18 % при використанні майна для розміщення антен (п. 9 Методики), 15% за інше цільове використання майна (п. 29), тоді як позивачем у додатковій угоді було запропоновано застосувати ставку 40% - за розміщення операторів телекомунікацій, які надають послуги рухомого (мобільного) зв'язку. Тобто, умови запропонованої позивачем додаткової угоди до Договору не могли бути прийняті та погоджені відповідачем з огляду на їх невідповідність Методиці в частині цільового використання нерухомого майна та застосування відповідних орендних ставок.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 07.08.2013 р. у справі №11/5005/9415/2012 та від 06.11.2013р. у справі №16/5005/9597/2012.

Стосовно позовних вимог Оріхівської РДЛВМ щодо розірвання Договору оренди № 1166/п від 17.05.10 р. суд зазначає, що статтею 654 Цивільного Кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 291 Господарського кодексу України одностороння відмова від договору оренди не допускається.

Згідно з ч.3 ст. 291 Господарського кодексу України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

У відповідності до статті 188 Господарського процесуального кодексу України розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Згідно з вимогами ст. 26 Закону України „Про оренду державного та комунального майна", на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду, у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами.

Як визначено в п. 10.3 Договору зміни до умов цього Договору або його розірвання допускається за взаємної згоди сторін. Зміни, що пропонуються внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншою стороною.

Чинність Договору припиняється внаслідок, зокрема, достроково за взаємною згодою сторін (п.10.6 Договору).

Частиною 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той же самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Вищевказана стаття також кореспондується зі статтею 764 Цивільного кодексу України, в якій зазначено, що у разі, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку дії договору найму, то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Відповідно до п. 10.4. Договору у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір уважається продовженим на той самий строк і на тих умовах, які були передбачені цим договором. Зазначені дії оформляються додатковим договором, який є невід'ємною частиною договору при обов'язковій наявності дозволу органу, уповноваженого управляти об'єктом оренди.

Як встановлено судом, строк дії Договору, визначений п.10.1, складає 2 роки і 11 місяців з моменту підписання, тобто з 17.05.2010 р. до 17.04.2013 р.. При цьому позивачем направлено на адресу відповідача лист №149 від 04.09.2013 про розірвання Договору, тобто з пропущенням строку, встановленого п. 10.4 Договору.

Відповідно до п.4.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» для продовження дії договору не вимагається обов'язкового укладення нового договору або внесення змін до нього, оскільки нормами вищевказаних нормативно-правових актів зазначено, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором.

Як свідчать матеріали справи, підтверджено представником відповідача в судовому засіданні та позивачем не заперечувалось, ПАТ «МТС України» з дати укладення Договору належним чином виконує обов'язки Орендаря, зокрема, в частині сплати орендної плати з урахуванням визначеного Договором порядку та її розміру, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями відповідних платіжних доручень про перерахування орендної плати.

Відповідно до ч.1 ст.777 Цивільного кодексу України наймач, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк.

Частиною 1 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендар має переважне право перед іншими суб'єктами господарювання на продовження строку дії договору оренди.

Після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника (ч.1 ст.17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»). Як зазначено в ч.3 ст. 17 вказаного Закону, у разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

Доказів наявності зазначеного попередження орендодавцем орендаря матеріали справи не містять.

Таким чином, враховуючи вищенаведені приписи чинного законодавства та умови Договору оренди № 1166/п від 17.05.10 р., а також фактичні обставини справи, за висновками суду правові підстави для розірвання Договору відсутні.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що позивач не довів в розумінні ст. 33 Господарського процесуального кодексу України ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, суд тому вважає за необхідне та правомірне відмовити позивачу у задоволенні позову з огляду на його необґрунтованість та недоведеність.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу судові витрати покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4-2, 4-3, 22, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення складений та підписаний 02 липня 2015 р.

Головуючий суддя А.М. Селівон

Судді О.В. Нечай

Ю.В. Цюкало