КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2015 р. Справа№ 910/983/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Кропивної Л.В.

при секретарі: Дяченко Р.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 (довіреність №б/н від 09.04.2013р.);

від відповідача 1: не з'явився ;

від відповідача 2: Максименко С.П. ( довіреність №1816/9/26-54-25-24 від 15.12.2014); Воєводін Р.І. ( за довіреністю № 2926/9/26-54-10-034 від 08.09.2014)

від відповідача 3: Коломієць І.В. ( довіреністю №51/14-5/314 від 15.12.2014);

від третьої особи: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6

на рішення господарського суду міста Києва від 12.01.2015р.

у справі № 910/983/14 (Головуючий суддя: Васильченко Т.В., судді: Сташків Р.Б., Літвінова М.Є.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6

до 1. Держави Україна в особі Державної казначейської служби України

2. Державної податкової інспекції у Оболонському районі ГУ Міндоходів у місті Києві

3. Головного управління Служби безпеки України в місті Києві та Київській області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Товариство з обмеженою відповідальністю "Крона-33"

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

У січні 2014 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача про стягнення майнової шкоди в розмірі 2634267,93 грн..

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.01.2015р. у справі №910/983/14 в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що відповідно рішення Києво-Святошинського суду м. Києва на користь позивача стягнуто 157 700 грн., таким чином позивачем реалізовано право на відшкодування завданих йому збитків, внаслідок втрати 15 хутряних виробів та ухвалою господарського суду міста Києва від 02.12.2014 року про зміну способу виконання рішення суду від 10.11.2011 року у справі № 6/152 стягнуто з Державної податкової інспекції у Оболонському районі ГУ Міндоходів ум. Києві (відповідач 1) грошові кошти в сумі 1 150 058,40 грн. вартості 123 хутряних виробів, а отже позивачем реалізовано право на відшкодування вартості майна, вилученого в нього внаслідок незаконних дій відповідача 1 та управління Служби безпеки України у місті Києві (відповідач 2). Також зазначив, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 1461550,08 грн., оскільки обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках відшкодування збитків та шкоди, так як відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе зобов'язань, а з інших підстав.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, фізична особа-підприємець ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 12.01.2015р. у справі №910/983/14 та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що одночасний розгляд питання про стягнення коштів на користь позивача у двох справах не є бажанням позивача здійснити подвійне стягнення. Оскільки порушення права позивача полягало у позбавленні його права володіти та розпоряджатися його майном, ефективним поновленням його права було б відшкодування йому вартості майна станом на момент розгляду справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.02.2015 року було прийнято до провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 та призначено справу до розгляду.

В подальшому розгляд справи декілька разів відкладався.

06.03.2015 року через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача 3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції скасувати.

20.04.2015 року через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, у зв'язку з тим, що Вищим господарським судом України розглядається справа № 6/152, яка пов'язана з даною справою.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.04.2015 року, клопотання було задоволено, зупинено апеляційне провадження у справі, до прийняття постанови касаційною інстанцією у справі №6/152.

21.05.2015р. через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду надійшло клопотання від ФОП ОСОБА_6 про поновлення провадження у справі №910/983/14, оскільки Постановою Вищого господарського суду України від 21.04.2015 року у справі № 6/152 залишено без змін ухвалу господарського суду міста Києва від 02.12.2014 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.02.2015 року про зміну способу виконання рішення господарського суду міста Києва від 10.11.2011 року у вказаній справі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.05.2015 року провадження у справі було поновлено, та призначено справу до розгляду.

Представника відповідача 1 та третьої особи у судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, як свідчать матеріали справи про час та місце розгляду справи всі представники були повідомлені належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (Інформаційний лист Вищого господарського суду від 13.08.2008 р. № 01-8/482 із змінами станом на 29.06.2010 року „Про деякі питання застосування норми Господарського процесуального кодексу України").

Відповідно до п. 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, судова колегія вважає можливим розглянути справу у відсутності представників відповідача 1 та третьої особи, за наявними у справі доказами

В судовому засіданні 09.06.2015 року представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представники відповідачів 2 та 3, заперечили проти вимог апеляційної скарги, вказали, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця (серія НОМЕР_1) ОСОБА_6 зареєстрований як підприємець у Шевченківській районній у місті Києві державній адміністрації 18 травня 2004 року.(т.1 а.с.12). Позивач займався роздрібною торгівлею одягом, в тому числі хутряними виробами, на київському ринку "Петрівка" за адресою: м. Київ, вул. Вербова, 23, торгове місце НОМЕР_2, НОМЕР_3 ряд.

15.06.2006 було складено протокол огляду місця події, завідуючий сектору боротьби з незаконним обігом товарів відділу податкової міліції Державної податкової інспекції у Оболонському районі міста Києва ОСОБА_8 та оперуповноважений управління Служби безпеки України у місті Києві старший лейтенант ОСОБА_9 в присутності завідуючого сектору ДПІ у Оболонському районі м. Києва ОСОБА_10 провели огляд місця події - місця НОМЕР_2 торгівельного ряду НОМЕР_3 на ринку "Петрівка", що в м. Києві, по вул. Вербовій, 23, на підставі направлення на перевірку №1050/17 від 15.06.2006 та наказу № 996 від 15.06.2006р. (т.2 а.с.7)

Під час огляду місця події співробітники відповідачів ОСОБА_8 та ОСОБА_11 вилучили 138 хутряних виробів (жіночих шуб), що підтверджується матеріалами справи та сторонами не оспорюється.

Постановою слідчого СВ УСБУ у м. Києві Ліченка І.В. від 08 листопада 2006 року в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_6 за фактом вчинення ним злочину, передбаченого ст. 201 Кримінального кодексу України, а саме ввезення в Україну 138 хутрових виробів відмовлено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 Кримінально-процесуального кодексу України, тобто за відсутністю в його діях складу злочину.

У зв'язку з цим, ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Оболонському районі міста Києва, Управління Служби безпеки України в місті Києві з вимогами про визнання незаконними дій та рішень відповідачів.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.11.2008 у справі №9/58 адміністративний позов задоволено частково: визнано дії Державної податкової інспекції у Оболонському районі міста Києва та Управління служби безпеки України в місті Києві, в особі їх представників - завідуючого Сектору боротьби з незаконним обігом товарів Відділу податкової міліції Державної податкової інспекції у Оболонському районі міста Києва ОСОБА_8 та оперуповноваженого Управління Служби безпеки України у м. Києві старшого лейтенанта ОСОБА_9, що виразилися у проведенні огляду місця події від 15 червня 2006 року, а саме: НОМЕР_2 торгового місця в НОМЕР_3 ряду ринку "Петрівка", що в м. Києві по вул. Вербовій, 23, та складанні відповідного протоколу огляду місця події і вилучення ними хутрових шуб в кількості 138 одиниць незаконними, в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вказана постанова набрала законної сили відповідно до ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2011 року.

Разом з цим, позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Оболонському районі міста Києва про повернення майна (138 хутряних виробів), вилученого на підставі протоколу огляду місця події від 15.06.2006.

Рішенням господарського суду міста Києва від 10.11.2011 у справі №6/152 позов задоволено частково: зобов'язано Державну податкову інспекцію у Оболонському районі міста Києва у п'ятиденний строк з моменту набрання рішенням суду законної сили повернути суб'єкту підприємницької діяльності ОСОБА_6 майно, вилучене на підставі протоколу огляду місця події від 15 червня 2006 року, а саме 123 хутряних вироби згідно переліку.(т.1 а.с.24)

Вищевказане рішення суду залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.05.2012 та постановою Вищого господарського суду України від 01.08.2012.(т.1 а.с.34,39)

12.12.2011 на виконання рішення господарського суду міста Києва від 10.11.2011 було видано наказ № 6/152.(т.1 а.с.42)

Постановою відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві від 27.11.2012 повернуто наказ №6/152 стягувачу без виконання, у зв'язку з тим, що хутряні вироби, які підлягають поверненню відсутні, оскільки були передані на відповідальне зберігання ТОВ "Крона-33".

Так, за актом прийому-передачі хутрових виробів від 09.10.2009 № 21307/10/24-302, посадові особи ТОВ "Росичі" передали, а директор ТОВ "Крона-33" прийняла хутрові вироби у кількості 123-х штук, що були вилучені відповідно до протоколу огляду місця події від 15.06.2006.(т.1 а.с.47)

При цьому, рішенням господарського суду міста Києва від 10.10.2011 у справі № 19/65 (т.1 а.с.104) стягнуто з ТОВ "Крона-33" вартість втрачених хутрових виробів в кількості 123 шт. на користь ДПІ у Оболонському районі м. Києва, що також підтверджує факт відсутності даних хутрових виробів.

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 2679508,48 грн., з яких вартість незаконно вилученого майна (хутряні вироби в кількості 134 шт.) - 1217958,40 грн. та інфляційні втрати - 1461550,08 грн. через Казначейську службу України з державного бюджету України.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позивачем реалізовано право на відшкодування вартості майна, вилученого в нього внаслідок незаконних дій відповідача 1 та відповідач 2. Також, відмовив в частині стягнення інфляційних втрат, посилаючись на те, що у боржника відсутній обов'язок сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції у випадку відшкодування збитків та шкоди.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

При цьому, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) або доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Втім, для настання відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, г) вина.

При цьому, причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Відсутність у діях особи умислу або необережності звільняє її від відповідальності, крім випадків, коли за нормами ЦК відповідальність настає незалежно від вини.

Особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини.

Згідно ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що предметом доказування у даній справі є факти неправомірних дій органів державної влади при здійсненні ними своїх повноважень шляхом вилучення майна, належного позивачеві, виникнення шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями (бездіяльністю) органу державної влади і заподіянням шкоди.

При цьому, неправомірність дій (бездіяльності) органу державної влади має підтверджуватись належними доказами, зокрема, відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків. (аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду України від 25.10.2005 у справі № 32/421).

Апелянт в скарзі зазначає, що дії посадових осіб Державної податкової інспекції у Оболонському районі міста Києва та управління Служби безпеки України у місті Києві з вилучення з його володіння товару (138 хутряних виробів) є незаконними, а подальша втрата вказаного майна, яке було передано на відповідальне зберігання третій особі, призвела до завдання йому матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України.

Як вбачається з матеріалів справи, та було встановлено судом першої інстанції, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.11.2008 у справі №9/58 визнано незаконними дії Державної податкової інспекції у Оболонському районі міста Києва та Управління служби безпеки України в місті Києві, в особі їх представників - завідуючого Сектору боротьби з незаконним обігом товарів Відділу податкової міліції Державної податкової інспекції у Оболонському районі міста Києва ОСОБА_8 та оперуповноваженого Управління Служби безпеки України у м. Києві старшого лейтенанта ОСОБА_9, що виразилися у проведенні огляду місця події 15 червня 2006 року, а саме: 3-ого торгового місця в НОМЕР_3 ряду ринку "Петрівка", що в м. Києві по вул. Вербовій, 23, та складанні відповідного протоколу огляду місця події і вилучення ними хутрових шуб в кількості 138 одиниць.

Отже, факт протиправних дій зі сторони відповідача-2 та відповідача-3, які полягають у проведенні огляду місця події від 15 червня 2006 року, а саме: 3-ого торгового місця в НОМЕР_3 ряду ринку "Петрівка", що в м. Києві по вул. Вербовій, 23, складанні відповідного протоколу огляду місця події та вилученні ними хутрових шуб в кількості 138 (ста тридцяти восьми) одиниць, і як наслідок спричинення своїми діями шкоди позивачу, підтверджуються матеріалами справи.

В той же час, під час розгляду даної справи встановлено, що вироком Солом'янського районного суду м. Києва від 27.12.2007 у кримінальній справі №1-923/07 ОСОБА_13 було визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 367 Кримінального кодексу України та встановлено, що ОСОБА_13, виконуючи обов'язки директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватель", якому 15.06.2006 на підставі угоди №9/5/06 про зберігання та реалізацію безхазяйного майна, що належить або переходить у власність держави, Державною податковою інспекцією у Оболонському районі міста Києва були передані на відповідальне зберігання хутрові вироби в кількості 138 одиниць, які належали суб'єкту підприємницької діяльності ОСОБА_6, вчинив службову недбалість, що спричинило тяжкі наслідки. (т.2 а.с.68).

Вироком суду встановлено, що 11.07.2006 під час проведення в ТОВ "Приватель" виїмки було виявлено недостачу 15 одиниць товару, що становить 207700,00 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду від 26.03.2009 у справі №2-4046/2008 стягнуто з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_6 157700 гривень заподіяної шкоди, а також судові витрати.(т.2 а.с.149)

На виконання даного рішення суду, 26.03.2009 видано виконавчий лист.(т.2 а.с.152)

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем було реалізовано своє право на відшкодування завданих йому збитків, внаслідок втрати 15 хутряних виробів на загальну суму 207700,00 грн. безпосередньо з ОСОБА_13

Також, рішенням господарського суду міста Києва від 10.11.2011 у справі №6/152 зобов'язано Державну податкову інспекцію у Оболонському районі міста Києва у п'ятиденний строк з моменту набрання рішенням суду законної сили повернути суб'єкту підприємницької діяльності ОСОБА_6 майно, вилучене на підставі протоколу огляду місця події від 15 червня 2006 року, а саме, 123 (сто двадцять три) хутряні вироби. 12.12.2011 року на виконання вказаного рішення суду видано відповідний наказ.

В подальшому, у зв'язку з неможливістю виконання рішення суду у справі №6/152 від 10.11.2011 року, ухвалою господарського суду міста Києва від 02.12.2014 задоволено заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 про зміну способу виконання рішення господарського суду міста Києва №6/152 від 10.11.2011 та змінено спосіб виконання рішення у справі №6/152 від 10.11.2011 шляхом стягнення з Державної податкової інспекції у Оболонському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 1150058,40 грн. вартості 123 хутряних виробів. 02.12.2014 на виконання даної ухвали суду видано наказ.

Зазначене судове рішення залишено без змін відповідно до постанови Київського апеляційного господарського суду від 23.02.2015 року та Постановою Вищого Господарського суду України від 21 квітня 2015 року у справі № 6/152.

При цьому, відповідно до Постанови Вищого Господарського суду України від 21 квітня 2015 року у справі № 6/152 відображено, що при підрахунку вартості кожного хутряного виробу, визначеного в резолютивній частині рішення від 10.11.2011 року, загальна вартість хутряних виробів становить 1150058,40 грн., а вказана в мотивувальній частині цього рішення вартість 1118222,40 грн. є невірною внаслідок помилкового арифметичного складання та зазначено, що суди обґрунтовано задовольнили заяву позивача про зміну способу виконання рішення шляхом стягнення з відповідача 1150058,40 грн. встановленої вартості 123 хутряних виробів, в зв'язку з відсутністю у останнього зазначеного майна, що підтверджено належними доказами.

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що позивачем реалізовано право на відшкодування вартості 123 хутряних виробів, які були вилучені у нього відповідно до протоколу огляду місця події від 15.06.2006 безпосередньо з ДПІ у Оболонському районі ГУ Міндоходів у місті Києві.

Необґрунтованими є посилання позивача на те, що компенсувати необхідно вартість втраченого майна на час виконання судового рішення, оскільки відповідно до п.7.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 року при заміні способу виконання судового рішення, господарський суд повинен виходити з вартості майна, визначеного ним у рішенні про його передачу (повернення).

За таких обставин, враховуючи рішення Києво-Святошинського районного суду від 26.03.2009 у справі №2-4046/2008, рішення господарського суду міста Києва від 10.11.2011 у справі № 6/152 та ухвалу господарського суду міста Києва від 02.12.2014 про зміну способу виконання рішення суду у справі №6/152 від 10.11.2011, яке залишено в силі постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.02.2015р. та переглянуто Вищим господарським судом України від 21.04.2015 року, підлягає обов'язковому виконанню, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про відсутність підстав для додаткового стягнення вартості втраченого майна як шкоди з Держави Україна, через Державну казначейську службу України, оскільки це призведе до отримання коштів у подвійному розмірі, так як жодних доказів неможливості виконання вищезазначених судових рішень у встановленому законом порядку не надано.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що нормами чинного законодавства не передбачено подвійного стягнення, окрім солідарної відповідальності, яка в спірних правовідносинах відсутня. Оскільки обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках відшкодування збитків та шкоди, так як відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав, тому судом першої інстанції правомірно було встановлено, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 1461550,08 грн.

Відповідно до п. 5.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках, відшкодування збитків та шкоди, тобто нарахування позивачем інфляційних втрат на суму шкоди є безпідставним.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в застосуванні строку позовної давності, оскільки зазначене клопотання відповідачів є необґрунтованим, як видно з матеріалів справи позивач з кінця 2008 року неодноразово звертався до суду намагаючись компенсувати вартість вилученого майна. (п.2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29.05.2013 № 10).

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 12.01.2015 року у справі № 910/983/14, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 на рішення господарського суду міста Києва від 12.01.2015 року у справі № 910/983/14 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 12.01.2015 року у справі № 910/983/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/983/14 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Дідиченко

Л.В. Кропивна