РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2015Справа №910/11144/15
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рентал груп"

До Підприємства з іноземними інвестиціями "АМІК Україна"

Про стягнення 15 394,99 грн.

Суддя Лиськов М.О.

Представники сторін:

від позивача: Власюк К.П.. (за дов.)

від відповідача: Яковенко Д.А. (дов. № 108 від 13.05.2015)

В судовому засіданні 17.06.2015 відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

29.04.2015 до канцелярії Господарського суду м. Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Рентал груп" (надалі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рентал груп" (надалі - відповідач) про стягнення 15 394,99 грн.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що на думку позивача, відповідач неналежним чином виконував взяті на себе зобов'язання за Договором про надання транспортних послуг № 673 від 30.10.2012, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість в сумі 15 394,99 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.04.2015 порушено провадження у справі №910/11144/15-г та призначено розгляд справи на 19.05.2015.

18.05.2015 через канцелярію суду представником відповідача було подано відзив на позовну заяву та заяву про зміну найменування.

В судове засідання, призначене на 19.05.2015, представник позивача з'явився та надав заяву про уточнення позовних вимог, яка прийнята судом.

В судове засідання, призначене на 19.05.2015, представник відповідача з'явився та надав пояснення.

В судовому засіданні 19.05.2015, розглянуто заяву відповідача про зміну найменування.

19.05.2015 ухвалою суду замінено найменування відповідача та оголошено перерву на 08.06.2015.

08.06.2015 в судовому засіданні оголошено перерву до 17.06.2015.

В судове засідання, призначене на 17.06.2015, представники сторін з'явились та надали пояснення по суті справи.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувся з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

30.10.2012 між позивачем (Виконавець) та відповідачем (Замовник), був укладений Договір про надання транспортних послуг № 673 (далі по тексту - Договір)

Відповідно до п. 1.1. вказаного договору Виконавець за плату своїми силами та на власних транспортних засобах надає Замовнику транспортні послуги щодо перевезення автомобілями з водіями персоналу Замовника.

Вказаний договір за своєю правовою природою являється договором транспортного експедирування.

Відповідно до ч. 1 ст. 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

Згідно наявних матеріалів справи, позивач виконав взяті на себе зобов'язання, надав послуги відповідачу на загальну суму 147 105 грн., що підтверджується актами здачі-прийняття робіт.

Однак, відповідач в порушення п.5.4 Договору несвоєчасно оплатив надані позивачем послуги.

Відповідно до ч. 1 ст. 931 Цивільного кодексу України розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати всій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Таким чином судом встановлено факт наявності порушень відповідачем взятих на себе господарських зобов'язань.

Таким чином позивач просить стягнути з відповідача 6 207,40 грн. пеню встановлену п. 6.2 Договору.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Розмір штрафних санкцій передбачений ст. 231 Господарського кодексу України. Згідно ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума пені в розмірі 6 207,40 грн.

Крім того, позивач на підставі п. 2 ст. 625 Цивільного Кодексу України просить суд стягнути з відповідача на свою користь 3 відсотки річних в сумі 587,59 грн. та індексу інфляції в сумі 8 600 грн. нарахованих на суму боргу за весь час прострочення.

Згідно ст. 229 Господарського кодексу України та ст.625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми.

Оскільки вимоги позивача щодо стягнення з відповідача індексу інфляції нарахованого на суму боргу та 3 % річних ґрунтуються на законі (п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України), а відповідач є таким що прострочив виконання грошового зобов'язання, позовні вимоги позивача в частині стягнення 3 % річних та індексу інфляції нарахованого на суму боргу підлягають задоволенню відповідно до наведеного в позовній заяві розрахунку. При здійсненні перевірки розрахунку 3% річних та індексу інфляції, нарахованих позивачем, судом встановлено, що ним правильно здійснено вказаний розрахунок.

Суд перевірив розрахунок позивача та дійшов висновку про правильність здійсненного позивачем розрахунку.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають частково задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись ст. ст. 4, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Підприємства з іноземними інвестиціями "АМІК Україна" (04071, м. Київ, вулиця Верхній вал, будинок 68; ідентифікаційний код: 30603572) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рентал груп" (03062, м. Київ, просп. Перемоги, будинок 67; ідентифікаційний код 35081565) 6 204 (шість тисяч двісті чотири сорок) грн. 40 коп. - пені, 8 600 (вісім тисяч шістсот) грн. 00 коп. - інфляційних втрат, 587 (п'ятсот вісімдесят сім) грн. 59 коп. - 3 відсотки річних та 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн.00 коп. - судового збору за подання позовної заяви.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 24.06.2015

Суддя М.О. Лиськов