РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2015№910/6410/13

За позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
доДочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"
простягнення 8 280 415,37 грн.

Головуюча суддя Літвінова М.Є.

Судді Борисенко І.І.

Полякова К.В.

Представники сторін:

від позивача: Станішевський І.С. - представник за дов.;

від відповідача: Мицько Р.М. - представник за дов.

У судовому засіданні 24.06.2015, на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про стягнення 8 280 415,37 грн., з яких: 7 391 934,63 грн. - сума основного боргу, 527 037,88 грн. - проценти річні, 361 442,86 грн. - інфляційні втрати.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.04.2013 порушено провадження у справі №910/6410/13, розгляд справи призначено на 24.04.2013.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.04.2013, на підставі ст. 79 ГПК України, провадження у справі №910/6410/13 зупинено до завершення реорганізації Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.08.2013 року та Постановою Вищого господарського суду України від 19.11.2013 року залишено без змін ухвалу господарського суду міста Києва від 24.04.2013 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.02.2015 в порядку статті 79 ГПК України поновлено провадження у справі №910/6410/13, розгляд справи призначений на 02.03.2015.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.03.2015, в порядку статті 77 ГПК України розгляд справи відкладений на 25.03.2015.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.03.2015 судом із власної ініціативи призначений колегіальний розгляд справи №910/6410/13.

Розпорядженням заступника Голови господарського суду міста Києва від 02.03.2015 справу №910/6410/13 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Літвінова М.Є., суддя Борисенко І.І., суддя Полякова К.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.03.2015 справу №910/6410/13 прийнято до провадження колегії суддів у складі: головуючий суддя Літвінова М.Є., суддя Борисенко І.І., суддя Полякова К.В., розгляд справи призначений на 25.03.2015.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.03.2015, в порядку статті 77 ГПК України, розгляд справи відкладений на 27.04.2015.

У судовому засіданні 27.04.2015 в порядку статті 77 ГПК України оголошено перерву до 18.05.2015 та ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.04.2015 в порядку статті 69 продовжено строк вирішення спору на 15 днів.

У судовому засіданні 18.05.2015 в порядку статті 77 ГПК України оголошено перерву до 10.06.2015.

Клопотання відповідача про зупинення провадження у справі судом не задоволено з підстав його необґрунтованості, оскільки направлення матеріалів оскарження в порядку ст. 106 ГПК України до Київського апеляційного господарського суду для розгляду апеляційної скарги на ухвалу про відмову у прийнятті зустрічної позовної заяви, не перешкоджає продовженню розгляду справи судом.

В судовому засіданні 10.06.2015, відповідно до ст. 77 ГПК України, відкладено розгляд справи на 24.06.2015.

У відзиві на позов відповідач заперечив проти нарахування 3% річних у зв'язку з не правильним визначенням дати прострочення виконання зобов'язання, пропуском строку позовної давності. Відповідач також заперечив проти здійсненого розрахунку інфляційних, оскільки позивач не включив періоди дефляції та надав свій контррозрахунок.

В судовому засіданні 18.05.2014, на підставі ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників у часників судового процесу, господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

31.12.2009 між НАК "Нафтогаз України" ( постачальник за договором) та ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" (покупець за договором) укладений договір №06/09-2124 поставки природного газу для населення та релігійних організацій (далі - договір), за умовами якого, постачальник передає покупцеві у 2010 році природний газ власного видобутку для потреб населення та релігійних організацій, а також для установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, а покупець - приймати та оплачувати газ на умовах цього Договору.

Відповідно до п. 2.1 Договору, постачальник передає покупцеві у 2010 році природний газ в обсязі до 15 036, 788 млн. куб.м. в тому числі по місяцях.

Ціна за 1000 куб.м. газу становить 324,60 грн., крім того ПДВ - 20 % - 64,92 грн., ціна газу разом з ПДВ - 389,52 грн.

Сторони домовились, що ціна газу визначена в п. 4.1 договору, переглядається сторонами відповідно до вимог актів чинного законодавства, рішень правління або наказів НАК "Нафтогаз України", постанов Національної комісії регулювання електроенергетики.

Згідно п. 5.1 договору, розрахунки за газ покупець здійснює грошовими коштами в національній валюті України шляхом перерахування на рахунок постачальника протягом місяця, в якому здійснюється постачання газу.

Остаточний розрахунок проводиться покупцем на підставі акту приймання-передачі газу не пізніше 25 числа місяця наступного за місяцем поставки.

За домовленістю сторін оплата може здійснюватись іншими видами розрахунків, не забороненими чинним законодавством України, про що сторонами укладають додаткову угоду.

Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє в частині поставки газу з 01.01.2010 до 31.12.2010, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення. (п. 10.1).

На виконання умов договору позивач поставив протягом січня-грудня 2010 року природний газ, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 6 044 509 612, 71 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, які наявні в матеріалах справи.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає про те, що відповідач не забезпечив у повному обсязі оплату за поставлений позивачем природний газ, внаслідок чого у відповідача станом на 19.03.2013 заборгованість перед позивачем склала 7 391 934,63 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 11, 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Як передбачено ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується із положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, якими передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Поясненнями позивача, наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу та розрахунками сторін підтверджується неналежне виконання відповідачем договірних зобов'язання щодо забезпечення оплати за поставлений позивачем природний газ в січні та грудні 2010 року.

Акти приймання-передачі природного газу підписані та скріплені печатками сторін., долучені до матеріалів справи.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений природний газ становить 7 391 934,63 грн., її розмір належним чином доведений та документально підтверджений, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача суми основного боргу підлягають задоволенню у розмірі 7 391 934,63 грн. Доказів сплати вказаної суми відповідачем суду не представлено та не спростовано.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Позивач заявив до стягнення 3 % річних у розмірі 527 037,88 грн. за період з 25.02.2010 по 31.12.2012.

Остаточний розрахунок за поставлений природний газ відповідно до положень спірного правочину має бути здійснений не пізніше 25 числа місяця наступного за місяцем поставки.

День фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас коли у тексті договору виконання грошового зобов'язання визначено "по 1 серпня 2014 року" або "включно до 1 серпня 2014 року", то останнім днем виконання такого зобов'язання буде 1 серпня 2014 року (п. 1.9 постанови пленуму ВГСУ №14 від 17.12.2013).

Таким чином, суд погоджується з відповідачем що нарахування 3 % річних слід починати з 26 числа місяця, а не з 25 числа місяця.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Відповідно до п. 4.3 постанови пленуму ВГСУ №14 від 17.12.2013, до вимог про стягнення сум процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність (стаття 257 названого Кодексу).

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки.

Частиною 1 статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

У відповідності до п 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Положеннями п. 4.4.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" визначено, що з урахуванням положення частини четвертої статті 51 ГПК днем подання позову слід вважати дату поштового штемпеля підприємства зв'язку, через яке надсилається позовна заява (а в разі подання її безпосередньо до господарського суду - дату реєстрації цієї заяви в канцелярії суду). Якщо позовну заяву було повернуто, перебіг позовної давності переривається з того дня, коли заяву подано до суду з додержанням установленого порядку.

Позивач звернувся з позовною заявою до суду 01.04.2013, згідно поштового штемпеля на конверті. 3% річних заявлені до стягнення, згідно розрахунку, позивач просить стягнути за період з 25.02.2010 по 31.12.2012, тобто вимоги про стягнення 3% річних за період з 25.02.2010 по 31.03.2010 заявлені з пропуском строку позовної давності та не підлягають задоволенню в цій частині.

Таким чином за перерахунком суду, 3% річних підлягають до стягнення з відповідача у розмірі 493 755,95 грн.

Позивач також заявив до стягнення інфляційні втрати у розмірі 361 442,86 грн. за період з 16.01.2011 по 15.06.2011.

Щодо інфляційних втрат слід зазначити наступне.

Відповідно до Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 №01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, дефляція).

Згідно із роз'ясненням Вищого арбітражного суду України від 12.05.1999 №02-5/223 відповідні індекси інфляції розраховуються Державним комітетом статистики України (раніше - Міністерство статистики України), починаючи з серпня 1991 року щомісячно і публікуються у газеті "Урядовий кур'єр". Повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на державний комітет статистики України ці показники згідно зі статтями 19, 21 і 22 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися для визначення розміру завданих збитків.

Відповідно до листа Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97 "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ", якщо сума боргу повинна бути сплачена в період з 1 по 15 числа відповідного місяця, то вона індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума повинна бути сплачена з 16 по 31 число відповідного місяця, то вона індексується з наступного місяця.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Відповідач у відзиві на позов провів власний розрахунок інфляційних втрат за період з квітня 2010 року по грудень 2012 року, при цьому, позивачем інфляційні втрати заявлені за період з 16.01.2011 по 15.06.2011. Крім того, відповідач здійснював нарахування інфляційних втрат також на розміру заборгованості з мінусом, що є не вірним.

З огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного та не виходячи за межі заявленого періоду, за перерахунком суду інфляційні втрати підлягають до стягненню у розмірі 330 552,91 грн.

Відповідно до частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині суми основного боргу - 7 391 934,63 грн., 3 % річних у розмірі 493 755,95 грн. та інфляційні втрати - 330 552,91 грн.

Витрати по сплаті судового збору згідно статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, код 31301827) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул.. Б.Хмельницького, 6, код 20077720) суму заборгованості у розмірі 7 391 934,63 грн. (сім мільйонів триста дев'яносто одна тисяча дев'ятсот тридцять чотири гривні 63 коп.), 3 % річних - 493 755,95 грн. (чотириста дев'яносто три тисячі сімсот п'ятдесят п'ять гривень 95 коп.), інфляційні втрати - 330 552, 91 грн. (триста тридцять тисяч п'ятсот п'ятдесят дві гривні 91 коп.) та 68 286,66 грн. (шістдесят вісім тисяч двісті вісімдесят шість гривень 66 коп.) судового збору.

3.В іншій частині позовних вимог відмовити.

4.Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

5.Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Дата підписання

повного тексту рішення: 30.06.2015.

Головуюча суддя М.Є. Літвінова

Судді І.І. Борисенко

К.В. Полякова