ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2015 року Справа № 910/27344/14

Вищий господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого суддіЄвсікова О.О.,
суддівГольцової Л.А.,
Кролевець О.А.,
розглянувши касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на здійснення тимчасової адміністрації в акціонерному товаристві "Златобанк"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 22.04.2015 (головуючий суддя Шаптала Є.Ю., судді Скрипка І.М., Самсін Р.І.)
та на рішенняГосподарського суду міста Києва від 22.12.2014 (суддя Босий В.П.)
у справі№ 910/27344/14 Господарського суду міста Києва
за позовомВідкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго"
доПублічного акціонерного товариства "Златобанк"
пророзірвання договору та стягнення 13.825.297,59 грн.,

за участю представників
позивачане з'явились,
відповідачаМодлінський Н.О.,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.12.2014 у справі № 910/27344/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.04.2015, позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" до Публічного акціонерного товариства "Златобанк" про розірвання договору та стягнення 13.825.297,59 грн. задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями, уповноважена особа фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в акціонерному товаристві "Златобанк" звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення місцевого суду та постанову апеляційного суду скасувати.

Вимоги та доводи касаційної скарги мотивовані тим, що судами попередніх інстанцій було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також порушено норми матеріального права, зокрема ч. 2 ст. 651 ЦК України, п. 30.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", п. 20.6 Інструкції НБУ № 492 від 12.11.2003. Доводи касаційної скарги зводяться до того, що судами не було з'ясовано часу надходження платіжних доручень - в операційний чи післяопераційний час. На думку скаржника, незавершення переказу коштів не може вважатися порушенням банком платника порядку виконання переказу цих коштів. Крім того скаржник стверджує про неотримання від відповідача заяв про закриття рахунків та зазначає, що такі заяви не містять всіх необхідних реквізитів, а саме відомостей головного бухгалтера банку або іншої уповноваженої особи банку щодо дати та часу отримання заяви, дати закриття рахунку, та не засвідчені підписом відповідної особи.

Усіх учасників судового процесу відповідно до статті 111-4 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги, проте в судове засідання представники позивача не з'явились. Зважаючи на те, що явку представників сторін не було визнано обов'язковою, а також на достатність матеріалів справи для прийняття рішення, колегія суддів, беручи до уваги встановлені ст. 111-8 ГПК України строки розгляду касаційних скарг, дійшла висновку про можливість розглянути справу за відсутності представників позивача.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши представника відповідача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, між Відкритим акціонерним товариством "Запоріжжяобленерго" (далі - клієнт) та Публічним акціонерним товариством "Златобанк" в особі директора відділення "Запорізька регіональна дирекція" (далі - банк) 24.12.2012 укладено договір банківського рахунку №5044-ЮР (далі - Договір).

Пунктом 1.1 Договору сторони погодили, що в порядку та строки, зазначені у цьому договорі, банк відкриває клієнту проточний/і рахунок/ки у національній та/або іноземній валюті на підставі окремої/их зави/заяв клієнта, з метою надання послуг щодо здійснення розрахунково-касового обслуговування клієнта з використанням платіжних інструментів відповідно до вимог чинного законодавства України та умов цього договору, а клієнт здійснює оплату наданих банком за цим договором послуг згідно з тарифами на послуги на розрахунково-касове обслуговування юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців АТ "Златобанк".

Відповідно до п. 2.2 Договору рахунок/ки відкривається/ються протягом 3 банківських (робочих) днів після надання до банку повного пакету документів, необхідних для відкриття рахунку відповідно до вимог чинного законодавства України.

Як визначено сторонами в п. 3.3.5 Договору, банк бере на себе зобов'язання за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, за умови його подання в операційний час, відповідно до умов цього договору.

Пунктом 8.2.1 Договору сторони погодили, що за ініціативою клієнта цей договір може бути розірваний на підставі заяви (у будь-який час).

Згідно з умов п. 8.3 Договору поточний рахунок закривається: на підставі заяви клієнта; на підставі рішення органу, на який законом покладено функції щодо ліквідації або реорганізації клієнта; на підставі відповідного рішення суду або господарського суду про ліквідацію клієнта; з інших підстав, передбачених чинним законодавством України; з підстав, передбачених цим договором.

Як встановлено судами, позивачем 26.11.2014 надано Банку заяву № 003-09/17753 від 26.11.2014 про закриття поточних рахунків, відкритих на виконання умов Договору, №5044, №5044 та №5044, а також надані платіжні доручення для перерахування грошових коштів, які залишилися на таких рахунках, на поточні рахунки Товариства, відкриті в інших банках.

Вказані заяви про закриття поточного рахунку юридичної особи або поточного рахунку відокремленого підрозділу, оформлені Товариством відповідним чином, отримані банком 27.11.2014.

При цьому залишок грошових коштів станом на 27.11.2014 на поточних рахунках товариства №5044, № 5044 та № 5044 складав 13.825.297,59 грн., що підтверджується довідкою Банку № 488 від 27.11.2014.

Як вбачається з позовної заяви, спір у справі виник у зв'язку із наявністю, на думку позивача, підстав для повернення залишків коштів на рахунках № 5044, №5044, № 5044 у розмірі 13.825.297,59 грн. та підстав для розірвання Договору.

У зв'язку з укладенням договору банківського рахунку між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання в т.ч. Глави 72 ЦК України.

Судами встановлено, що 26.11.2014 позивач надав банку заяву №003-09/17753 від 26.11.2014 про перерахування грошових коштів, які залишилися на рахунках №5044, № 5044 та № 5044, на підставі платіжних доручень № 28273 від 26.11.2014, № 28274 від 26.11.2014 та № 28275 від 26.11.2014 на поточні рахунки товариства, відкриті в інших банках.

Відповідно до п. 1.30 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку або іншій установі - члену платіжної системи, що його обслуговує, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Згідно з п. 1.35 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" розрахунковий документ - документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунка платника на рахунок отримувача.

Як встановлено судами, відповідачем не надано доказів виконання банком платіжних доручень Товариства № 28273 від 26.11.2014, № 28274 від 26.11.2014 та № 28275 від 26.11.2014.

Згідно з п. 8.3 Договору,поточний рахунок закривається, зокрема, на підставі заяви клієнта.

Відповідно до п. 20.5 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Національного банку України № 492 від 12.11.2003, закриття поточного рахунку за бажанням клієнта здійснюється на підставі його заяви про закриття рахунку встановленого зразку.

Відповідачем 27.11.2014 були отримані заяви про закриття поточного рахунку юридичної особи або поточного рахунку відокремленого підрозділу, оформлені позивачем у відповідності до вказаної Інструкції.

За приписами ч. 3 ст. 1075 ЦК України залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.

Відповідно до п. 20.6 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, банк за наявності коштів на поточному рахунку, який закривається на підставі заяви клієнта, здійснює завершальні операції за рахунком [з виконання платіжних вимог на примусове списання (стягнення) коштів, виплати коштів готівкою, перерахування залишку коштів згідно з дорученням клієнта тощо]. Датою закриття поточного рахунку вважається наступний після проведення останньої операції за цим рахунком день. Якщо на поточному рахунку власника немає залишку коштів, а заява подана в операційний час банку, то датою закриття поточного рахунку є день отримання банком цієї заяви. У день закриття поточного рахунку банк зобов'язаний видати клієнту довідку про закриття рахунку.

Відповідно до довідки Банку № 488 від 27.11.2014 станом на дату видачі (момент подання заяв про закриття поточних рахунків) на поточних рахунках позивача №5044, № 5044 та № 5044 залишок грошових котів складав 13 825 297,59 грн.

Оскільки між сторонами у справі склались господарські правовідносини, то за змістом ст.ст. 173, 193, 174 ГК України, ст.ст. 6, 509, 525, 526, 610, 626 ЦК України угода (договір) є підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), договір є обов'язковим для виконання сторонами, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Як відзначено судами, з матеріалів справи не вбачається обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення банку від відповідальності за порушення зобов'язання.

З огляду на встановлення судами обставин невиконання банком, в порушення умов п. 3.3.5 договору, зобов'язання за розпорядженням клієнта про перерахування коштів, судами правомірно задоволено позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 13.825.297,59 грн., які обліковуються на рахунках товариства №5044, № 5044 та №5044.

Позивачем також заявлено вимогу про розірвання Договору.

Положеннями ч. 1 ст. 1075 ЦК України визначено, що договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.

Зважаючи на вказані приписи закону, враховуючи умови п. 8.2.1 договору, договір банківського рахунку може бути розірвано внаслідок односторонньої відмови клієнта за його заявою в будь-який час.

В той же час судами встановлено, що доказів звернення позивача до банку із заявою про розірвання Договору за його ініціативою позивачем не надано.

При цьому частиною 2 ст. 651 ЦК України визначено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Отже, цією нормою поділено підстави для розірвання договору у судовому порядку на законні та договірні. Так, підставами для розірвання договору, що випливають зі змісту закону, є істотне порушення договору винною стороною та інші випадки, передбачені законом.

За приписами ч. 2 ст. 651 ЦК України істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відтак, положення вказаної статті пов'язують можливість розірвання договору у зв'язку з порушенням стороною його умов лише у разі, якщо внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення договору визначається за об'єктивними ознаками та обставинами, що вказують на значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

За умовами п. 2.5 Договору розрахункові документи приймаються до виконання банком в порядку та на умовах, передбачених чинним законодавством України. Банк виконує операції за рахунком за дорученням клієнта в порядку договірного списання або на підставі платіжних вимог стягувачів у разі примусового списання коштів, в порядку, строки та на умовах, передбачених законодавством України, цим договором та іншими договорами, укладеними між банком та клієнтом.

Однак, як встановлено судами, платіжні доручення позивача № 28273 від 26.11.2014, № 28274 від 26.11.2014 та № 28275 від 26.11.2014 про перерахування грошових коштів не були виконані банком у визначеному Договором порядку, задовго до запровадження Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з 14.02.2015 тимчасової адміністрації в АТ "Златобанк".

З огляду на те, що господарськими судами встановлено наявність істотних порушень відповідачем умов договору, висновок судів про розірвання спірного договору з урахуванням приписів ч. 2 ст. 651 ЦК України визнається правомірним.

Відповідно до ст. 111-5 ГПК України касаційна інстанція використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду.

Згідно зі ст. 111-7 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на обмеженість процесуальних дій касаційної інстанції, пов'язаних із встановленням обставин справи та їх доказуванням, колегія суддів відхиляє всі інші доводи скаржника, які фактично зводяться до переоцінки доказів та необхідності додаткового встановлення обставин справи, а також на довільному тлумаченні чинного законодавства.

Відповідно до ст. 111-9 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

На думку колегії суддів, висновок місцевого та апеляційного судів про наявність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог є законним, обґрунтованим, відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи касаційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування постановлених у справі рішення місцевого суду та постанови апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 85, 111-5, 111-7, 111-9, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на здійснення тимчасової адміністрації в акціонерному товаристві "Златобанк" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2014 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.04.2015 у справі № 910/27344/14 - без змін.

Головуючий суддя О.О. Євсіков
суддіЛ.А. Гольцова
О.А. Кролевець