РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2015Справа №910/84/15-г

За позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Столична судноплавна компанія»

про стягнення грошових коштів

Головуючий суддя Цюкало Ю.В.

Суддя Нечай О.В.

Суддя Селівон А.М.

Представники сторін:

від позивача: Подлозний А.Ю. (за довіреністю від 25.03.2015);

від відповідача: Гутник В.В. (за довіреністю від 09.01.2014).

В судовому засіданні 03 червня 2015 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

05 січня 2015 року до канцелярії Господарського суду міста Києва від Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (Позивач) надійшла позовна заява б/н від 31.12.2014р. до Товариства з обмеженою відповідальністю «Столична судноплавна компанія» (Відповідач) про стягнення 2 335 969,48 дол. США, що за офіційним курсом Національного Банку України станом на 14.11.2014р. еквівалентно 36 420 765,11 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням умов кредитного договору № 04.1/50/07-КЛТ від 24.12.2007 року щодо повернення кредиту, право вимоги за яким отримано позивачем за Договором купівлі-права вимоги від 27.09.2013 року.

Відповідач звернувся до суду із відзивом, у якому за викладених підстав у задоволенні позову просить відмовити.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.01.2015р. суддею Цюкало Ю.В. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №910/84/15-г. Розгляд справи призначено на 13.02.2015 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.02.2015р., відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 11.03.2015р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.03.2015р., відповідно до ст.ст. 69, 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 23.03.2015р. та продовжено строк вирішення спору на 15 днів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.03.2015р. суд ухвалив розгляд справи №910/84/15-г здійснити колегіально у складі трьох суддів.

Розпорядженням заступника голови Господарського суду міста Києва від 23.03.2015р. для колегіального розгляду справи визначено наступний склад суду: Цюкало Ю.В. (головуючий), суддя Нечай О.В., суддя Селівон А.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.03.2015 року, справу №910/84/15-г прийнято до провадження колегії суддів у складі: Цюкало Ю.В. (головуючий), суддя Нечай О.В., суддя Селівон А.М., призначено розгляд справи у судовому засіданні на 20.04.2015р.

В судовому засіданні 20.04.2015р., відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, судом було оголошено перерву до 25.05.2015р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.05.2015 року, продовжено строк розгляду справи № 910/84/15-г на 15 днів, оголошено перерву в судовому засіданні до 03.06.2015р.

Разом із позов до суду від Позивача надійшла заява про забезпечення позову б/н від 31.12.2014 року, у якій останній просить накласти арешт на все майно Відповідача.

Розглянувши вказану заяву про забезпечення позову, заслухавши пояснення представників сторін, суд відхиляє її, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 66 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити, передбачених статтею 67 цього Кодексу, заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно з частиною 1 статті 67 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується, зокрема, накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування заходів щодо забезпечення позову", особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Отже, найдоцільніше вирішувати питання забезпечення позову на стадії попередньої підготовки справи до розгляду (стаття 65 Господарського процесуального кодексу України). Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви (пункт 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування заходів щодо забезпечення позову").

При цьому доказів того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволенні позову, Позивач суду не надав. За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно Відповідача.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

24.12.2007р. між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» (надалі - Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Столична судноплавна компанія» (надалі - Позичальник) (разом - сторони) було укладено кредитний договір № 04.1/50/07-КЛТ (надалі - Кредитний договір або Договір, копія договору в справі), відповідно до п. 2.1. якого, Банк надає Позичальнику кредити на умовах забезпеченості, цільового використання, строковості, повернення та платності наданих грошових коштів.

27.09.2013р. між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» (Продавець) та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги (надалі - Договір купівлі-продажу), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 2466, на підставі якого Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» придбало у Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» права вимоги за кредитними договорами згідно з переліком, зазначеним в Додатку № 1 до Договору купівлі-продажу, в тому числі право вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «Столична судноплавна компанія» за кредитним договором № 04.1/50/07-КЛТ від 24.12.2012 р.

Позивач стверджує, що у зв'язку із невиконанням Відповідачем своїх обов'язків за кредитним договором № 04.1/50/07-КЛТ від 24.12.2007р. щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом з останнього підлягає стягненню 2 000 000,00 дол. США (еквівалент у гривнях згідно офіційного курсу НБУ станом на 14.11.2014р. становить 31 120 000,00 грн.) заборгованості за кредитом, 91 444,72 дол. США (еквівалент у гривнях згідно офіційного курсу НБУ станом на 14.11.2014р. становить 1 422 879,84 грн.) заборгованості за процентами, 233 833,35 дол. США (еквівалент у гривнях згідно офіційного курсу НБУ станом на 14.11.2014р. становить 3 638 446,93 грн.) пені за несвоєчасне повернення кредиту та 10 691,41 дол. США (еквівалент у гривнях згідно офіційного курсу НБУ станом на 14.11.2014р. становить 166 358,34 грн.) пені за несвоєчасне повернення процентів за кредитом, що в сумі складає 2 335 969,48 дол. США (еквівалент у гривнях згідно офіційного курсу НБУ станом на 14.11.2014р. становить 36 347 685,11 грн.).

Відповідач із позовом не погодився і звернувся до суду із відзивом, у якому вказав, що Позивачем не було надано доказів переходу до нього, як нового кредитора, прав у зобов'язанні, що виникло з кредитного договору № 04.1/50/07-КЛТ від 24.12.2007р., через що підстави для виконання зобов'язань за вказаним договором відсутні.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи, дослідивши в судовому засіданні докази, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 629 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами, а зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

В силу положень ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому.

Як встановлено судом, 24.12.2007р. між сторонами було укладено кредитний договір № 04.1/50/07-КЛТ, відповідно до п. 2.1. якого, Банк надає Позичальнику кредити на умовах забезпеченості, цільового використання, строковості, повернення та платності наданих грошових коштів.

В п. 1.1. Договору зазначено, що Договором встановлюється процедура та умови надання Банком у майбутньому кредитів (траншів) Позичальнику в межах загальної суми 2 500 000,00 доларів США з можливістю конвертації в гривню; процедура та умови повернення Позичальником отриманих кредитів, нарахування та сплати процентів за отриманими кредитами, нарахування та сплати комісії за надання кредитів; взаємні права та зобов'язання сторін, що виникнуть при наданні Банком кредитів; графік зменшення ліміту траншової кредитної лінії: щомісячно рівними частинами, починаючи з 19-го місяця з дати укладення Договору.

Відповідно до п. 2.1. Договору, Банк надає Позичальнику кредити на умовах забезпеченості, цільового використання, строковості, повернення та платності наданих грошових коштів.

Кредити надаються на наступні цілі: для проведення ремонтних робіт та переобладнання теплоходу «Ріверест Стар», закупівлі обладнання для нового ресторану «Ріверест Плюс» (п. 2.2. Договору).

Згідно з п. 2.3. Договору, підставою для надання кредитів та сплати Позичальником комісії за наданими кредитами за Договором є Додаткові угоди, що укладаються тільки за взаємною згодою сторін після надання Банку письмової заявки Позичальника, в якій вказується сума кредиту, конкретна ціль кредитування з посиланням на договір (контракт, угоду, додаток, рахунок-фактуру).

Пунктом 2.4. Договору встановлено, що датою видачі кредитів вважається день зарахування грошових коштів на позичкові рахунки, відкриті Банком для обліку заборгованості Позичальника за кредитами, наданими згідно з Договором та Додатковими угодами.

Відповідно до пп. 2.8.1. п. 2.8. Договору, розрахунок суми процентів за користування кредитами починається з дня зарахування суми кредитів на позичкові рахунки, відкриті Банком для обліку заборгованості Позичальника за кредитами, наданими в рамках Договору.

Згідно з пп. 2.8.2. п. 2.8. Договору, проценти нараховуються за кожним кредитом, наданим згідно з Додатковою угодою, 25-го числа кожного місяця, в останній робочий день місяця, у день повного дострокового погашення заборгованості за кредитом та у день повного погашення заборгованості за кредитом, вказаний у відповідній Додатковій угоді, виходячи із суми заборгованості за кредитом, яка обліковується на позичковому рахунку, та процентної ставки, яка встановлена у відповідній Додатковій угоді. Якщо 25-те число припадає на вихідний або святковий день нарахування процентів здійснюється наступного робочого дня за вихідним (святковим) днем.

Пунктом 3.4. Договору передбачено, що Позичальник зобов'язаний: використовувати кредит на цілі, вказані у п. 2.2. Договору (пп. 3.4.1.); сплачувати Банку нараховані проценти за кожним кредитом, наданим згідно з Додатковими угодами, 25-го числа місяця, у день повного дострокового погашення заборгованості за кредитом та у день повного погашення заборгованості за кредитом, вказаний у відповідній Додатковій угоді (пп. 3.4.3.); погашати заборгованість за кредитами зі свого поточного рахунку на рахунок Банку згідно графіку. Повністю погасити заборгованість за кредитами у терміни, не пізніше 23.12.2011 р. (пп. 3.4.5.); у разі порушення умов Договору та Додаткових угод достроково повернути на вимогу Банку всю суму заборгованості за кредитами у строк, вказаний Банком, та сплатити проценти за фактичний строк користування кредитом (пп. 3.4.10.).

На виконання умов Договору, Банком та Позичальником було підписано Додаткові угоди № 01 від 25.12.2007р., № 02 від 16.01.2008р., № 03 від 25.01.2008р., № 04 від 01.02.2008р., № 05 від 12.02.2008р., № 06 від 22.02.2008р., № 07 від 29.02.2008р., № 08 від 04.03.2008р. та № 09 від 18.03.2008р., на підставі, в порядку та на умовах яких Банком було надано Позичальнику кредитні кошти у сумі 2 000 000,00 дол. США, які останній зобов'язувався повернути згідно з передбаченими Додатковими угодами графіками.

З матеріалів справи вбачається, що Банком та Позичальником неодноразово вносились зміни до кредитного договору № 04.1/50/07-КЛТ від 24.12.2007р. шляхом укладення відповідних Додаткових угод в частині строків повернення кредиту та сплати процентів за його користування.

27.09.2013р. між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 2466.

Відповідно до п. 2.1. Договору купівлі-продажу, Продавець погоджується продати (відступити) права вимоги та передати їх Покупцю, а Покупець погоджується купити права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну.

Згідно з п. 2.3. Договору купівлі-продажу, права вимоги переходять від Продавця до Покупця, та обов'язки Продавця передати права вимоги вважаються виконаними з моменту підписання Продавцем та Покупцем акту приймання-передачі прав вимоги.

Пунктом 4.1. Договору купівлі-продажу, передбачено, що продавець підтверджує та визнає, що з дати відступлення усі кошти, сплачені Позичальниками за кредитними договорами або особами, які надали забезпечення, за договорами забезпечення, або будь-якими іншими особами, належать Покупцю.

Всі Додатки та договори про внесення змін (додаткові договори) до Договору складають його невід'ємну частину. В якості додатку до Договору додається Перелік договорів та купівельна ціна за права вимоги, визначений як Додаток І (п. 7.5. Договору купівлі-продажу).

Як вбачається з Додатку І (Перелік договорів та Купівельна ціна за Права вимоги) до Договору купівлі-продажу, за вказаним договором Позивачем, серед іншого, було придбано право вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «Столична судноплавна компанія» за кредитним договором № 04.1/50/07-КЛТ від 24.12.2007р.

Відповідно до п. 7.6. Договору купівлі-продажу, сторони домовились, що Покупець зобов'язаний надіслати кожному Позичальнику повідомлення про відступлення права вимоги, що стосується Кредитного договору, стороною якого є такий Позичальник, в порядку, встановленому чинним законодавством.

Статтею 512 Цивільного кодексу України встановлено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ч. 1 ст. 513 Цивільного кодексу України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

На підставі ст. 516 Цивільного кодексу України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до меморіального ордеру № 66818687 від 27.09.2013р. Позивач перерахував на рахунок ПАТ «Кредипромбанк» 2 868 115 813,48 грн. - встановлену Договором купівлі-продажу купівельну ціну за права вимоги.

На підставі акту приймання-передачі прав вимоги до Договору купівлі-продажу прав вимоги від 27 березня 2013 року ПАТ «Кредитромбанк» було передано, а ПАТ «Дельта Банк» прийнято права вимоги, зазначені в додатку до акту, що посвідчує здійснення відступлення.

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, в разі заміни кредитора у зобов'язанні первісний кредитор повністю або у визначеній частині вибуває із зобов'язання, а його місце займає новий кредитор. Зміст зобов'язання, тобто обсяг прав та обов'язків його сторін залишається незмінним. Отже, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора.

Відповідно до Додаткової угоди № 28 від 27.06.2012р. Банк та Позичальник дійшли згоди щодо внесення змін до п. 3.4.5. кредитного договору № 04.1/50/07-КЛТ від 24.12.2007р. та встановили, що Позичальник зобов'язується повністю погасити заборгованість за кредитами у терміни, не пізніше 26.06.2015р. зі своїх поточних рахунків на рахунки Банку, що вказані у Додаткових угодах.

З урахуванням того, що згідно зі ст. 514 Цивільного кодексу України, до Позивача перейшли права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент їх переходу, Позичальник зобов'язаний погасити Позивачу свою заборгованість за кредитами у терміни, не пізніше 26.06.2015р., тобто на день звернення із позовом (05.01.2015 року), зобов'язання з погашення заборгованості за Кредитним договором № 04.1/50/07-КЛТ від 24.12.2007р. у Відповідача не настало.

Відповідно до ч. 2 ст. 517 Цивільного кодексу України, боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Позивач стверджує, що ПАТ «Кредитпромбанк» було направлено на адресу ТОВ «Столична судноплавна компанія» повідомлення про відступлення права вимоги ПАТ «Дельта Банк» за Кредитним договором № 04.1/50/07-КЛТ від 24.12.2007р.

Однак, на підтвердження направлення та отримання відповідачем вказаного документу доказі суду не надано.

Крім того, за твердженням Позивача на адресу Відповідача направлялася досудова вимога, відповідно до якої з останнього вимагалося погасити заборгованість в тому числі і за Кредитним договором 04.1/50/07-КЛТ від 24.12.2007р.

На підтвердження направлення досудової вимоги Позивачем надано суду фіскальний чек № 9729 від 20.11.2014 року, втім з вказаного документу дійти однозначного висновку щодо направлення останнім Відповідачу саме вимоги про погашення заборгованості не є можливим.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням того, підтвердження направлення та отримання Відповідачем доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні Позивачем не надано, суд дійшов висновку, що у Відповідача не виникло зобов'язання щодо оплати заборгованості за Кредитним договором 04.1/50/07-КЛТ від 24.12.2007р.

Крім того, відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, Товариство з обмеженою відповідальністю «Столична судноплавна компанія» знаходиться в стані припинення за рішенням засновників.

Відповідно до ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Статтею 105 Цивільного кодексу України встановлено, що учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, зобов'язані протягом трьох робочих днів з дати прийняття рішення письмово повідомити орган, що здійснює державну реєстрацію. Після внесення запису про прийняття рішення засновників (учасників) юридичної особи, суду або уповноваженого ними органу про припинення юридичної особи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців повідомлення про внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців щодо прийняття рішення засновників (учасників) юридичної особи, суду або уповноваженого ними органу про припинення юридичної особи оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Відповідно до ст. 110 Цивільного кодексу України юридична особа ліквідується, зокрема, за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв'язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами.

Згідно з ч. 8 ст. 111 Цивільного кодексу України, ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред'явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду. Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 112 Цивільного кодексу України, у разі ліквідації платоспроможної юридичної особи вимоги її кредиторів задовольняються у такій черговості:

1) у першу чергу задовольняються вимоги щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, та вимоги кредиторів, забезпечені заставою чи іншим способом;

2) у другу чергу задовольняються вимоги працівників, пов'язані з трудовими відносинами, вимоги автора про плату за використання результату його інтелектуальної, творчої діяльності;

3) у третю чергу задовольняються вимоги щодо податків, зборів (обов'язкових платежів);

4) у четверту чергу задовольняються всі інші вимоги.

Вимоги однієї черги задовольняються пропорційно сумі вимог, що належать кожному кредитору цієї черги.

Таким чином, з урахуванням того, що Відповідач знаходиться на стадії ліквідації за рішенням засновників, вимоги Позивача підлягають розгляду в межах ліквідаційної процедури в черговості, передбаченій ст. 112 Цивільного кодексу України.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення.

Судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на Позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 49, 67, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

2. В задоволенні заяви про забезпечення позову б/н від 31.12.2014 року відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 18.06.2015р.

Головуючий суддя Цюкало Ю.В.

Суддя Нечай О.В.

Суддя Селівон А.М.