РІШЕННЯ

"24" червня 2015 р.Справа № 921/529/15-г/3

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Боровця Я.Я.

Розглянув справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро" вул. Ямська, 8, м. Київ, 03038

до відповідача:Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю

"Маяк" вул. Галицька, буд. 82 корпус "Б", с. Поділля, Заліщицький район, Тернопільська область,48613

про cтягнення заборгованості в сумі 15 913, 82 грн.

За участю представників сторін:

позивача: не з'явився

відповідача: не з'явився

Суть справи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро" (вул. Ямська, 8, м. Київ, 03038) звернулося до господарського суду Тернопільської області з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Маяк" (вул. Галицька, буд. 82 корпус "Б", с. Поділля, Заліщицький район, Тернопільська область,48613) про стягнення відповідно до Договору поставки №ЗР-199/14 від 07.05.2014р. заборгованості у сумі 15 913, 82 грн., з яких: 6 818, 12 грн. - курсова різниця, 5 274,51 грн. 36% річних, 3 821, 19 грн. - пеня.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач (покупець) здійснив несвоєчасну оплату за поставлену продукцію (насіння, засоби захисту рослин), як наслідок, відповідно до вищевказаного договору, йому було донараховано 6 818, 12 грн. - курсової різниця, 5 274,51 грн. 36% річних, 3 821, 19 грн. - пені.

Разом з тим, позивачем до позовної заяви подано клопотання №б/н від б/д про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції.

Ухвалою суду від 25.05.2015р. порушено провадження у справі та її розгляд призначено на 16.06.2015р., задоволено клопотання позивача №б/н від б/д про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та доручено господарському суду міста Києва забезпечення проведення відео конференції.

16.06.2015р. технічна фіксація судового процесу не відбулася, у зв'язку з технічними несправностями.

Відповідно до акту №б/н від 16.06.2015р., який знаходиться у матеріалах справи, технічну фіксацію судового процесу в режимі відеоконференції не було проведено через технічний збій, що пов'язаний з некоректною роботою драйвера на аудіо плату Realtek, враховуючи те, що виправити дану помилку на час проведення відеоконференції не вдалося, судове засідання було перенесено.

Представник позивача на адресу суду надіслав письмові пояснення по суті спору №б/н від б/д.

Відповідач явки повноваженого представника у судове засідання не забезпечив, хоча про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином (поштове повідомлення про вручення поштового відправлення знаходиться у матеріалах справи), витребуваних ухвалою суду від 25.05.2015р. не надав, письмових пояснень, заперечень, клопотань не подав.

Ухвалою суду від 16.06.2015р. розгляд справи відкладався на 24.06.2015р.

Представник позивача 24.06.2015р. на адресу суду факсимільним зв'язком надіслав клопотання №б/н від б/д про здійснення розгляду справи у звичайному режимі без використання системи відеоконференцзв'язку, та здійснення розгляду справи без участі повноваженого представника за наявними матеріалами у справі, позовні вимоги викладені у позовній заяві підтримав у повному обсязі, просить позов задоволити.

Відповідач явки повноваженого представника у судове засідання не забезпечив, витребуваних ухвалами суду від 25.05.2015р., від 16.06.2015р. матеріалів не подав, письмових пояснень, заперечень, клопотань не надав, поштове повідомлення про вручення поштового відправлення на час розгляду справи на адресу суду не повернулося.

Враховуючи, що явка сторін не визнавалася судом обовязковою, поданих доказів є достатньо для вирішення спору по суті, брати участь в судовому засіданні є правом сторони, передбаченим ст.22 ГПК України, процесуальні документи надсилалися судом за юридичною адресою відповідача, яка відповідає даним з ЄДРПОУ (копія витягу з ЄДРПОУ знаходиться у матеріалах справи), і вказана у позовній заяві, та ухвала про порушення провадження по справі від 25.05.2015р. отримана ним, що підтверджується підписом на повідомленні про вручення поштового відправлення, тому з урахуванням приписів ч.1 ст.64 ГПК України, п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-08/140 від 15.03.2010р. "Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами в господарському судочинстві", справа розглядається за наявними у ній документами згідно ст.75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, судом встановлено наступне:

07.05.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Імперія - Агро" /надалі Постачальник/ та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Маяк" /надалі Покупець/ укладено Договір поставки № ЗР-199/14, відповідно до умов якого Постачальник зобовязується передати у власність Покупця продукцію виробничо-технічного призначення /надалі Товар/, а Покупець зобовязується прийняти Товар і сплатити за нього грошову суму (вартість, ціну), визначену договором (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 2.2. договору ціна продукції, що поставляється за цим договором, вказується у додатках в національній валюті та визначається в залежності від виду товару (Засоби ОСОБА_1 (ЗЗР), Насіння, Насіння Вітчизняного виробництва, Міндобрива та Мікродобрива). Для Товару (ЗЗР, Насіння та Мікродобрива) сторони встановлюють ціну та його вартість у гривнях, а також визначають їх еквівалент у доларах США.

Згідно п. 2.3. договору загальна сума договору визначається сукупністю додатків та/або накладних та/або рахунків-фактур, що зазначені в п. 2.1. договору, та які є невід'ємною частиною цього договору. У випадку розбіжностей даних у додатках щодо кількості i ціни товару в порівнянні з даними y відповідній видатковій накладній, перевагу має видаткова накладна. Видаткова накладна є невід'ємною частиною договору та підписується з боку Покупця особою, уповноваженою довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей (товару). У разі зміни курсу гривні до долара США, Постачальник проводить перерахунок (дооцінку) вартості поставленого, але не оплаченого Покупцем товару (п. 2.4. договору).

Відповідно до п. 3.2. договору порядок розрахунків за поставлений товар визначається в додатках до даного договору. Сторони погоджуються застосовувати при проведенні розрахунків за цим договором курс Долара США до гривні, що встановлений на міжбанківській валютній біржі на день підписання договору (п. 3.3. договору).

Товар, що був переданий покупцю в межах цього Договору тільки згідно накладних (без укладення інших письмових угод - додатків), має бути ним оплачений не пізніше 10 днів з моменту його отримання за відповідною накладною (п. 3.9. договору).

Згідно п.3.11. договору за згодою сторін, після укладення відповідної угоди, може використовуватись інша форма та спосіб розрахунків, у тому числі шляхом зарахування зустрічних вимог та сільськогосподарською продукцією.

Поставка продукції здійснюється на умовах, визначених у додатках до цього договору. Перехід права власності здійснюється в момент передачі товару з одночасним прийманням по кількості і якості (п.п.6.1, 6.2. договору).

Товар вважається переданим постачальником і прийнятим покупцем по кількості (одиниць виміру) відповідно до кількості (одиниць виміру), вказаної у накладній (товарній, товарно-транспортній); по якості відповідно до якості, вказаній в сертифікаті якості підприємства-виробника. При цьому, фактичним вантажоодержувачем Товару може бути як Покупець, так і вказані ним треті особи, які не є сторонами цього договору і діють на підставі доручення (п.6.3 договору).

Протягом червня-жовтня 2014 року сторонами були підписані додатки до договору поставки №ЗР-199/14 від 07.05.2014р.: Додаток №1 від 16.06.2014р., Додаток №2 від 26.06.2014р., Додаток №3 від 13.08.2014р., Додаток №4 від 10.09.2014р., Додаток №5 від 15.09.2014р., Додаток №6 від 18.09.2014р., Додаток №7 від 13.10.2014р. (належно засвідчені копії знаходяться у матеріалах справи), відповідно до яких кінцевою датою розрахунку за поставлений товар є 17.10.2014р.

Відповідно до умов договору, додатків до нього Товариство з обмежено відповідальністю "Імперія-Агро" передала, а Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Маяк" отримало товар, на загальну суму 280 153,04 грн, що підтверджується видатковими накладними (належно засвідчені копії знаходяться у матеріалах справи): №7987 від 14.10.2014р. на суму 73 458,00 грн., №7349 від 18.09.2014р. на суму 19 170, 00 грн., №7281 від 15.09.2014р. на суму 29 808, 00 грн., №7133 від 10.09.2014р. на суму 1 410, 00 грн., №6610 від 19.08.2014р. на суму 32 250, 00 грн., №6664 від 22.08.2014р. на суму 75 250,00 грн., №5857 від 27.06.2014р. на суму 4 677,12 грн., №5462 від 17.06.2014р. на суму 44 129,92 грн.

Факт отримання товару відповідачем не заперечено, навпаки, підтверджено наявними у справі копіями видаткових накладних, які скріплені підписами та печатками юридичних осіб.

При цьому, Відповідач в порушення вимог чинного законодавства України, умов договору поставки та додатків до нього, провів розрахунок за поставлений товар з порушенням погоджених строків оплати, що підтверджується платіжними дорученнями (належно засвідчені копії знаходяться у матеріалах справи): №115 від 13.08.2014р. на суму 83 900,00 грн., №24444999 від 16.09.2014р. на суму 29 808,00 грн., №24622886 від 24.09.2014р. на суму 19 170,00 грн., №417 від 31.10.2014р. на суму 69 500.,00 грн., №869 від 27.11.2014р. на суму 30 000,00 грн., №877 від 28.11.2014р на суму 37 841,00 грн., №1265 від 16.12.2014р. на суму 9 934,59 грн.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено зобов'язання боржника на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення за умови, що боржник прострочив виконання грошового зобов'язання.

Стаття 627 цього ж Кодексу визначає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 11. 2. Договору поставки № ЗР-199/14 від 07.05.2014 р. договір набуває чинності з дня його підписання представниками обох сторін і діє до повних розрахунків.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від прострочення суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних. Якщо укладеним сторонами договором передбачено збільшення розміру процентів у зв'язку з простроченням сплати боргу, розмір ставки, на яку збільшено проценти, слід вважати іншим розміром процентів. До вимог про стягнення сум процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність (стаття 257 названого Кодексу).

Відповідно до п. 7.8. Договору в разі невиконання Покупцем зобов'язань щодо оплати отриманого товару та невиконання зобов'язань передбачених розділом 3 цього договору Покупець, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь Постачальника, крім суми заборгованості 36 % річних, якщо інший розмір річних не встановлено відповідним Додатком до Договору.

Отже, згідно з п. 7.8. Договору поставки сторони дійшли згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченого ч. 2 ст. 625 ЦК України і встановили її в розмірі 36 % річних від простроченої суми.

Оцінивши поданий позивачем розрахунок тридцяти шести відсотків річних в розмірі 5 274,51 грн., котрий здійснений за період з 18.10.2014р. по 15.12.2014р., з урахуванням оплат відповідача, суд, здійснивши власний арифметичний розрахунок, вважає дані вимоги обґрунтованими і такими, що відповідають вимогам закону та умовам договору, відтак, задовольняються в заявленій сумі.

Разом з тим, позивач просить суд стягнути пеню в розмірі 3 821,19 грн. за період з 18.10.2014р. по 15.12.2014р.

Згідно ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою (штрафом, пенею), порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. При цьому, неустойкою (штрафом, пенею) визнається, визначена договором або актом цивільного законодавства, грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 7.1.1. договору Покупець за несвоєчасну оплату продукції сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожний день прострочення, а також додатково сплачує штрафні санкції у розмірі 20 % від суми несплаченого боргу.

Згідно п. 2.5. Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Відповідно до п. 7.8. договору сторони домовились про те, що стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) за даним договором відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України, не обмежується строком нарахування та припиняється в день виконання стороною зобовязання, а строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій, у відповідності до ст. 259 ЦК України, продовжується до 3-х років.

Оцінюючи доводи позивача, наведені в позовних вимогах в частині нарахування неустойки (пені), та подані розрахунки цієї санкції, з урахуванням порушення відповідачем строку оплати отриманого Товару, здійснених відповідачем проплат, суд, здійснивши власні арифметичні підрахунки, вважає дані вимоги обґрунтованими, правомірними, документально підтвердженими та такими, що підлягають до задоволення.

Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача курсову різницю у розмірі 6 818,12 грн.

Відповідно до ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зазначена норма кореспондується з положеннями частини другої статті 198 ГК України.

Згідно наказу Міністерства фінансів України від 10 серпня 2000 року № 193 "Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 21 "Вплив змін валютних курсів" валютний курс - це встановлений Національним банком України курс грошової одиниці України до грошової одиниці іншої країни.

Пунктом 4 даного наказу встановлено, що курсова різниця - це різниця між оцінками однакової кількості одиниць іноземної валюти при різних валютних курсах.

Таким чином, вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.

Аналогічна позиція вбачається з оглядового листа Вищого господарського суду України від 29.04.2013, № 01-06/767/2013 Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань та Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

Відповідно до ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Сторони погодили застосовувати при проведенні розрахунків за цим договором курс Долара США до гривні, що встановлений на міжбанківській валютній біржі на день підписання договору (п.3.3. договору).

Всі платежі за цим договором здійснюються Покупцем з врахуванням п. 3.4. договору (п.3.5. договору).

Згідно з п.3.4 договору, в тому випадку, коли курс на міжбанківській валютній біржі щодо продажу дол. США до гривні на день проведення розрахунків (перерахування коштів) є вищим за курс відповідної іноземної валюти на день укладення додатку, сторони для визначення суми належної до оплати використовують таку формулу: С = А1/А2хВ, де С сума належна до оплати; В ціна товару на момент підписання додатку; А1 - курс на міжбанківській валютній біржі щодо продажу дол. США до гривні на день перерахування коштів; А2 - курс на міжбанківській валютній біржі щодо продажу дол. США до гривні на день підписання відповідного додатку.

Згідно додатків №1,2,3,4,5,6,7 до договору поставки №ЗР-199/14 максимальний курс долара США на міжбанківському валютному ринку України до гривні, на день їх підписання, становить 14,2 грн. за 1 долар США.

Станом на 27.11.2014р. (день сплати відповідачем 30 000,00 грн.) курс долара США становив 15,3100.

Станом на 28.11.2014р. (день сплати відповідачем 37 841,00 грн.) курс долара США становив 15.3800.

Станом на 16.12.2014р. (день сплати відповідачем 9 934,59 грн. ) курс долара США становив 16.2500.

Провівши розрахунок курсової різниці за формулою відповідно до п.3.4 договору, а саме:

15.3100/14,2 =1.08Х 30 000,00 = 32400,00 - 30 000,00 = 2 400,00 грн.;

15.3800/14,2 =1.08Х37 841,00= 40868,28 - 37 841,00= 3 027,28 грн.;

16.2500/14,2=1.14Х 9 934,59= 11 325,43 - 9 934,59= 1390,84.

Розмір курсової різниці становить 6 818, 12грн.

На виконання вимог п.3.7. договору, позивач на адресу відповідача 27.04.2015р. надіслав заяву з Актами різниці між гривневою вартістю товару на день фактичного проведення покупцем оплати і гривневою вартістю товару, що вказана в додатках до договору (курсова різниця) від 02.04.2015р., у 2-х примірниках №б/н від 02.04.2015р. (належні засвідчені копії заяви та Акту знаходяться у матеріалах справи).

Вказаною заявою, позивач просив підписати та надіслати один із примірників акту різниці між гривневою вартістю товару на день фактичного проведення покупцем оплати і гривневою вартістю товару, що вказана в додатках до договору (курсова різниця) від 02.04.2015р., та зазначив, що у випадку, якщо відповідачем не буде вчинено зазначених дій, протягом двох днів, з моменту отримання даної заяви, то ТОВ "Імперія-Агро" буде розцінено це як погодження з умовами акту (докази надіслання заяви та Акту знаходяться у матеріалах справи).

На підставі наведеного, з врахуванням показників формули, встановленого умовами Договору та додатків до договору кінцевого терміну проведення розрахунків, здійснених відповідачем часткових оплат, враховуючи зміну курсу гривні до долара США, вимоги позивача про стягнення 6 818,12 грн. курсової різниці є документально підтверджені, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

У звязку з наведеним, позовні вимоги як обґрунтовано заявлені, не заперечені належними доказами відповідачем у справі, підлягають до задоволення шляхом примусового стягнення з відповідача 5 274,51 грн. 36% річних, 3 821,19 грн. пені, 6 818,12 грн. курсової різниці.

Судові витрати, в силу ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача у справі.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 509, 524-525, 533, 546, 549, 599, 625, 627, 632 ЦК України, ст.ст. 173, 193,198 ГК України, ст.ст. 1, 2, 42-47, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 811, 82-85, 116, 117 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2.Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Маяк", вул. Галицька, буд. 82 корпус "Б", с. Поділля, Заліщицький район, Тернопільська область,48613 (ідентифікаційний код 30910606) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро", вул. Ямська, 8, м. Київ, 03038 (ідентифікаційний код 35472893) 5 274,51 грн. 36% річних, 3 821,19 грн. пені, 6 818,12 грн. курсової різниці та 1 827,00 грн. судового збору.

3.Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

4.Рішення господарського суду набирає законної сили в десятиденний строк з дня його прийняття (виготовлення та підписання повного тексту).

5. Сторони вправі подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили протягом десяти днів з дня його прийняття (виготовлення та підписання повного тексту), через місцевий господарський суд.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 30 червня 2015 року.

Суддя Боровець Я.Я.