РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2015Справа №910/15474/14

За позовом Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-сервіс"

до Публічного акціонерного товариства "Старокиївський банк"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Департамент будівництва та житлового забезпечення органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про зобов'язання вчинити дії

Суддя Нечай О.В.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Мотрончук Д.П. - за довіреністю;

від відповідача: Андруха О.В. - за довіреністю;

від третьої особи: Рожко Ю.П. - за довіреністю;

Обставини справи:

Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-сервіс" звернулось до Публічного акціонерного товариства "Старокиївський банк" з позовом про зобов'язання вчинити дії.

Рішенням господарського суду міста Києва від 10.11.2014 р. позов задоволено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.01.2015 р. апеляційну скаргу ПАТ "Старокиївський банк" залишено без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 10.11.2014 р. - без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.05.2015 р. касаційну скаргу ПАТ "Старокиївський банк" задоволено частково, постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.01.2015 р. та рішення господарського суду міста Києва від 10.11.2014 р. у справі № 910/15474/14 скасовано, а справу передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Згідно з Розпорядженням Керівника апарату господарського суду міста Києва № 04-23/550 від 27.05.2015 р. призначено повторний автоматичний розподіл справи № 910/15474/14, за результатами якого зазначену справу передано для розгляду судді Нечаю О.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.06.2015 р. справа № 910/15474/14 була прийнята до розгляду суддею Нечаєм О.В., розгляд справи призначено на 24.06.2015 р.

17.06.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано письмові пояснення.

18.06.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником третьої особи було подано письмові пояснення.

18.06.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача було подано письмові пояснення.

У судове засідання 24.06.2015 р. представник позивача з'явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 24.06.2015 р. з'явився, надав суду усні пояснення по суті спору, проти задоволення позову заперечував.

Представник третьої особи у судове засідання 24.06.2015 р. з'явився, надав суду усні пояснення по суті спору.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло - Сервіс» (далі - клієнт, позивач) та Публічне акціонерне товариство «Старокиївський банк» (далі - банк, відповідач) уклали договір «Про розрахунково-касове обслуговування рахунків у національній та іноземній валютах» № 1438 від 03 жовтня 2000 року (далі - Договір), для збереження грошових коштів і здійснення всіх видів розрахунково-касових операцій Банк відкриває Клієнту рахунки в національній та іноземній валютах і здійснює розрахунково-касове обслуговування клієнта в порядку, передбаченому діючим законодавством України.

Відповідно до п. 2.1.1 та п. 2.1.2 Договору банк зобов'язався, забезпечувати збереженість увірених йому грошових коштів клієнта. Своєчасно і правильно здійснювати розрахункові операції за дорученням клієнта в залежності з діючими нормативними актами про безготівкові розрахунки.

Пунктом 3.2.3 Договору клієнт взяв на себе зобов'язання своєчасно здійснювати оплату послуг банку згідно з тарифами, які вказані в додатку, який є невід'ємною частиною даного договору.

Згідно з п. 6.1 Договору даний договір є укладеним на невизначений строк і набуває чинності з дня його підписання сторонами.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що у відповідності з банківської виписки за особовим рахунком позивача № 38 від 21.07.2014р., залишок на рахунку станом на 21.07.2014р.становить 23 448 061,80 грн.

Позивач, керуючись своїм правом щодо розпорядження своїми грошовими коштами, згідно п. 3.1.2. Договору, надав доручення відповідачу про перерахування коштів в розмірі 23 446 661,80 грн. на розрахунковий рахунок своїх контрагентів, що підтверджується листами від 03.03.2014 р. за № 110/010-311, від 10.06.2014 р. за № 110/010-781, від 25.06.2014 р. за № 110/010- 892.

Відповідач, листом від 23.04.2014 р. № 1015/01-02 повідомив позивача, що він вживає всіх необхідних заходів щодо належного та оперативного виконання своїх зобов'язань перед клієнтами банку і в першу чергу перед КП «Житло-сервіс» та просив розглянути можливість перерахування грошових коштів декількома платежами, згідно попередньо погодженого графіку, який відповідач може надати на розгляд не пізніше 01.05.2014 р.

Проте, відповідач не надав зазначеного графіку перерахунку коштів.

Позивач подав на виконання відповідачу платіжне доручення № 1 від 16.07.2014 р. про перерахування коштів з супровідним листом № 110/010-1009 від 16.07.2014 р.

В подальшому позивач направив відповідачу претензію № 110/005-1099 від 22.07.2014 року щодо невиконання умов договору та платіжного доручення № 1 від 16.07.2014 року. Проте, Відповідач залишив без розгляду отриману претензію.

Таким чином, позивач зазначає на необхідності виконання відповідачем умов Договору, а саме просить суд зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Старокиївський банк» перерахувати з поточного рахунку № 38 Приватного акціонерного товариства «Старокиївський банк» грошові кошти в розмірі 23 446 661 (двадцять три мільйони чотириста сорок шість тисяч шістсот шістдесят одну) грн.. 80 коп. на розрахунковий рахунок № 0001, відкритий у Головному управлінні Державної казначейської служби України у м. Києві, МФО банку 820019, ідентифікаційний код за , що в свою чергу є виконанням платіжного доручення № 1 від 16.07.2014 р. поданого позивачем на виконання відповідачу.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає про перерубування останнього у процедурі ліквідації.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що між сторонами винили зобов'язання за Договором банківського рахунку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Частиною 3 ст. 1068 Цивільного кодексу України передбачено, що банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до пункту 8.1 статті 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Відповідно до п. 17.1 ст. 17 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" форми розрахункових документів, документів на переказ готівки для банків, а також міжбанківських розрахункових документів установлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Форми документів на переказ, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу, установлюються правилами платіжних систем. Обов'язкові реквізити електронних та паперових документів на переказ, особливості їх оформлення, оброблення та захисту встановлюються нормативно-правовими актами Національного банку України.

Загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків встановлено положеннями Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України № 22 від 21 січня 2004 року.

Вимоги вказаної Інструкції поширюються на всіх учасників безготівкових розрахунків, а також на стягувачів та обов'язкові для виконання ними (п. 1.3).

Відповідно до п. 3.1 Інструкції платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 2 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 8 до цієї Інструкції, та подається до банку, що обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків.

Згідно з п. 30.1 ст. 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Положеннями статті 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який встановлює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулює відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначає повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Отже, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Питання запровадження та здійснення тимчасової адміністрації регулюються розділом VII Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Так, пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банків.

Даний Закон не дає визначення поняття "кредитор банку". Визначення терміну "кредитор банку" міститься у статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", та під яким розуміється - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Виходячи з положень частини 1 статті 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк, зокрема, зобов'язується виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

За змістом пункту 1.24 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Отже, враховуючи вище наведені положення, та, зокрема, положення статей 177, 190, 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання щодо переказу коштів з рахунку позивача, відкритому у відповідача, на рахунок в іншому банку є майновим зобов'язанням.

З огляду на викладене та враховуючи, що позивач є кредитором відповідача за Договором щодо виконання відповідачем зобов'язань за зазначеним договором, вимоги позивача про перерахування коштів, які знаходяться на його рахунку у відповідача, є саме вимогами кредитора.

Судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 17.06.2014 № 365 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 17.06.2014 р. було прийнято рішення № 50 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Старокиївський банк», згідно з яким з 18.06.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічне акціонерне товариство «Старокиївський банк».

Як встановлено судом, зазначене спірне платіжне доручення вперше було подано після визнання банку неплатоспроможним та введення у банку тимчасової адміністрації, а саме 16.07.2014 р., а складені у довільній формі листи містили лише попередній намір позивача здійснити перерахування коштів.

В подальшому, відповідно до постанови Правління Національного банку України від 11.09.2014 № 563 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.09.2015 № 92 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації відповідача.

Частиною дев'ятою статті 17 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачена заборона на здійснення банківської діяльності без банківської ліцензії.

Порядок ліквідації банку регулюється розділом VIII Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Так, частиною п'ятою ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

З дня призначення уповноваженої особи Фонду: припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється; банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав; припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку; відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю; укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону та втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

Вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури (частини 2 та 3 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів").

Положеннями статті 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено повноваження уповноваженої особи Фонду, зокрема, відповідно до пункту 4 частини 1 вказаної статті, уповноважена особа Фонду з дня свого призначення здійснює такі повноваження: складає реєстр акцептованих вимог кредиторів та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів та складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду (частини 1 та 2 статті 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

При цьому, п. 4.27 глави 4 розділу V Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 № 2 "Про затвердження Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку" встановлено, що уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за винятком погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують здійснення процедури ліквідації.

Статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено порядок та черговість задоволення вимог кредиторів до банку.

Враховуючи вищенаведене, задоволення вимог кредиторів до банку може відбуватись лише в порядку статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та лише за умови виконання кредиторами статті 45 вказаного закону, а тому позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача перерахувати кошти не підлягають задоволенню.

Крім того, як зазначає відповідач, позовні вимоги позивача в повному обсязі включені в реєстр акцептованих вимог кредиторів, який затверджений виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб протоколом від 18.12.2014 р. № 261/14.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 4, 49, 82 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 30.06.2015 р.

Суддя О.В. Нечай