РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2015Справа №918/216/15
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тріанекс-Агро"

До Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"

Про зобов'язання вчинити дії

Суддя Картавцева Ю.В.

Представники сторін:

Від позивача не з'явився

Від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Тріанекс-Агро" звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Відділення №56 про зобов'язання публічного акціонерного товариства "БАНК "ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ" в особі Відділення № 56 виконати платіжні доручення позивача в іноземній валюті на умовах, вказаних у даних платіжних документах.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 11 березня 2015 року порушено провадження у справі № 918/216/15 та призначено розгляд справи на 24 березня 2015 року.

В процесі розгляду справи господарським судом Рівненської області встановлено відсутність повноважень Відділення № 56 публічного акціонерного товариства "БАНК "ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ" на представництво даного суб'єкта господарювання в суді на час звернення позивача з даним позовом та на момент розгляду справи. Також, зважаючи на те, що в межах територіальної підсудності господарського суду Рівненської області немає інших відокремлених підрозділів даної юридичної особи, господарським судом Рівненської області встановлено, що зазначена справа підлягає розгляду Господарським судом міста Києва.

За таких обставин, ухвалою господарського суду Рівненської області від 24.03.2015 р. справу №918/216/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тріанекс-Агро" до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" про зобов'язання вчинити дії передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

У результаті автоматичного розподілу справи № 918/216/15, останню передано до розгляду судді Картавцевій Ю.В.

За таких обставин, ухвалою суду від 02.04.2015 р. справу № 918/216/15 прийнято до провадження суддею Картавцевою Ю.В., розгляд справи призначено на 14.04.2015 р.

У судове засідання 14.04.2015 р. представник відповідача не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

У зв'язку з нез'явленням у судове засідання 14.04.2015 р. представника відповідача, невиконанням вимог ухвали суду, суд, відповідно до ст. 77 ГПК України, відклав розгляд справи на 18.05.2015 р., про що виніс відповідну ухвалу.

У судове засідання 18.05.2015 р. представник відповідача повторно не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

У зв'язку з нез'явленням в судове засідання 18.05.2015 р. представника відповідача, невиконанням вимог ухвали суду, суд, відповідно до ст. 77 ГПК України, відклав розгляд справи на 28.05.2015 р., про що виніс відповідну ухвалу.

У судове засідання 18.05.2015 р. представник відповідача не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

25.05.2015 р. відділом діловодства суду отримано від позивача додаткові документи та заяву про зміну предмету позову (уточнення позовних вимог), відповідно до якої позивач просить суд зобов'язати відповідача виконати платіжне доручення № 7 від 21.01.2015 р. та перерахувати 3675 дол. США для бенефіціара JANMIL Spolka; зобов'язати відповідача виконати платіжне доручення № 9 від 21.01.2015 р. та перерахувати 1993,43 євро для бенефіціара LLC TRIANEX-AGRO.

Розглянувши вказану заяву в судовому засіданні 28.05.2015 р., суд приймає заяву до розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні 28.05.2015 р. подав суду клопотання про продовження строку розгляду спору відповідно до ст. 69 ГПК України.

Оскільки відповідно до ч. 3 ст. 69 ГПК України у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів, то суд задовольнив зазначене клопотання.

У зв'язку з нез'явленням в судове засідання 28.05.2015 р. представника відповідача, невиконанням вимог ухвали суду, суд, відповідно до ст. 77 ГПК України, відклав розгляд справи на 15.06.2015 р., про що виніс відповідну ухвалу.

У судове засідання 15.06.2015 р. представники позивача та відповідача не з'явилися, вимоги ухвали суду не виконали, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Натомість 08.06.2015 р. відділом діловодства суду отримано від позивача клопотання про розгляд справи без участі представника.

Щодо неявки у судове засідання представника відповідача, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ГПК України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про порушення провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Поштові відправлення з ухвалами Господарського суду міста Києва № 918/216/15 були направлені відповідачу за адресою, вказаною у позовній заяві (04050, м. Київ, вул. Артема, 60), яка відповідає адресі місцезнаходження відповідача згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

За наведених обставин та з урахуванням приписів ст. 64 ГПК України, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі, так само як і інші ухвали суду вручена відповідачу належним чином (повідомлення про вручення наявні в матеріалах справи).

Письмових заяв, повідомлень суду щодо поважності причин відсутності відповідача в судових засіданнях від останнього до суду не надходило.

Приписами ст. 77 Господарського процесуального кодексу України визначений перелік обставин, за яких суд відкладає розгляд справи. Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 названої статті, у разі нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу та, відповідно до п. 2 ч. 1 названої статті, у разі неподання витребуваних доказів. Однак стаття 77 ГПК України встановлює не обов'язок суду відкласти розгляд справи, а визначає лише право суду при наявності зазначених випадків.

За таких обставин суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи в судовому засіданні 15.06.2015 р., запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, в судовому засіданні 15.06.2015 р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, -

ВСТАНОВИВ:

22.09.2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Тріанекс-Агро» (Клієнт) та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено Договір № 19881 на розрахунково-касове обслуговування (Договір), відповідно до якого Банк відкрив позивачу, зокрема, поточні рахунки № 6901 в гривнях, № 6901 в доларах США, № 6901 в євро, № 6901 в польських злотих та зобов'язався здійснювати їх та розрахунково-касове обслуговування, а клієнт зобов'язався оплачувати послуги банку відповідно до тарифів банку на розрахунком-касове обслуговування рахунків в порядку і на умовах, визначених договором.

За змістом п. 2.1. Договору, банк здійснює розрахунково-касове обслуговування рахунків в операційний день банку в порядку і на умовах, визначених чинним законодавством України та банківськими правилами.

Згідно з пунктом 3.1.1 вказаного Договору Банк має право використовувати грошові кошти, що знаходяться на рахунках позивача, гарантуючи при цьому право останнього безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Пунктом 3.2.1 Договору передбачено право клієнта самостійно розпоряджатися грошовими коштами на його рахунках, окрім випадків обмеження такого права, встановлених чинним законодавством України.

Даний Договір є чинним (пункт 8.1), у встановленому законом порядку недійсним не визнавався. Зворотного матеріали справи не містять.

З матеріалів справи та пояснень позивача вбачається, що ним 21.01.2015 було ініційовано два грошові перекази на суму 3675 доларів США та на суму 1993, 43 євро, для чого були подані до Банку відповідні платіжні доручення № 7 та № 9 від 21.01.2015 р. про перерахування у вищевказаних сумах з рахунку позивача № 6901.

Вказані платіжні доручення були прийняті Банком до виконання 21.01.2015, про що свідчать відмітки Банку на правих нижніх кутах зазначених платіжних доручень, однак станом на момент подання позову до суду та розгляду спору по суті переказ за ними проведений відповідачем не був, хоча з наданих позивачем виписок по особовому рахунку позивача № 6901 станом на 21.01.2015 р. вбачається, що на рахунку позивача було достатньо коштів для виконання даних платіжних доручень.

За таких обставин, позивач просить суд зобов'язати відповідача виконати платіжне доручення № 7 від 21.01.2015 р. та перерахувати 3675 дол. США для бенефіціара JANMIL Spolka; зобов'язати відповідача виконати платіжне доручення № 9 від 21.01.2015 р. та перерахувати 1993,43 євро для бенефіціара LLC TRIANEX-AGRO.

Відповідач в судові засідання не з'явився, пояснень по суті спору не надав.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представника позивача, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до норм статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами частин 1, 2 статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Частиною 1 статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Згідно з частиною 3 статті 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до пункту 8.1 статті 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі (пункт 30.1 статті 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України, статтею 193 ГК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Однак, вищевказані платіжні доручення Банком у встановлений строк, усупереч вимогам діючого законодавства України та умовам Договору виконані не були.

Вказаним невиконанням було порушене майнове право позивача на вільне володіння та розпорядження належним останньому майном, яким, у розумінні статей 177, 190 ЦК України, є грошові кошти на поточному рахунку позивача № 6901, відкритому в Банку.

Відповідно до частини 1 статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Судом встановлено, що станом на момент подання до Банку спірних платіжних доручень, у останнього не було достатніх підстав для їх не виконання. Зворотного відповідачем не доведено, а отже позовні вимоги про зобов'язання відповідача виконати платіжні доручення підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями статті 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином позовні вимоги даній справі є обґрунтованими, такими, що підтверджуються наявними у справі доказами, не спростовані відповідачем, а отже підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також суд вважає за необхідне зазначити наступне.

В процесі розгляду справи судом встановлено, що позивачем при поданні позовної заяви всього було сплачено суму судового збору у розмірі 1218, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням 173 від 10.03.2015 р.

При цьому, вимога про зобов'язання виконати платіжні доручення на відповідну суму за своєю правовою природою є майновою.

За змістом ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру, ставка судового збору становить 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» з 1 січня 2015 року встановлено розмір мінімальної заробітної плати 1 218,00 грн. на місяць.

Відповідно до пункту 3.4. Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» та п. 4. ч. 1 ст. 55 ГПК України, ціна позову про стягнення іноземної валюти визначається в іноземній валюті та національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого НБУ на день подання позову. При визначенні ціни позову, поданого в іноземній валюті, необхідно виходити з тієї валюти, в якій проводилися чи повинні бути проведені розрахунки між сторонами.

За змістом згаданого припису пункту 4 частини першої статті 55 ГПК у разі подання до господарського суду позову про стягнення іноземної валюти обов'язковим є зазначення еквіваленту в національній валюті України (гривнях). Виходячи з останнього й визначається сума судового збору, що сплачується з позовної заяви у національній валюті.

За таких обставин, враховуючи встановлені Національним банком України курси гривні до іноземної валюти станом на 11.03.2015 р. (дата подання позову до суду), сума судового збору, що повинна була бути сплачена позивачем у даній справі, становить 2 506, 84 грн., а отже сума коштів у розмірі 1 288, 84 грн. в якості судового збору недоплачена позивачем.

Відповідно до п. 2.23 Постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21 лютого 2013 року № 7, якщо факт недоплати судового збору з'ясовано господарським судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд у залежності від конкретних обставин справи може зобов'язати позивача (заявника, скаржника) доплатити належну суму судового збору і подати суду відповідні докази у встановлений ним строк та за необхідності відкласти розгляд справи або оголосити перерву в засіданні (стаття 77 ГПК); у разі неподання доказів оплати - стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням приписів частин першої - четвертої статті 49 ГПК або ж залишити позов (заяву, скаргу) без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 названого Кодексу.

Таким чином, з огляду на задоволення позовних вимог, сума недоплаченого судового збору у розмірі 1 288, 84 грн. покладається на відповідача.

Витрати позивача по сплаті судового збору у розмірі 1218, 00 відповідно до приписів ст. 49 ГПК України також покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (04050, м. Київ, вул. Артема, будинок 60, ідентифікаційний код 09807856) виконати платіжні доручення в іноземній валюті Товариства з обмеженою відповідальністю «Тріанекс-Агро» (33024, м. Рівне, вул. Соборна, будинок 446, ідентифікаційний код 35567492):

- № 7 від 21.01.2015 р. на суму 3675 (три тисячі шістсот сімдесят п'ять) доларів США 00 центів для бенефіціара JANMIL Spolka z.o.o (Польща), рахунок PL094856, банк - MILLENNIUM S.A.;

- № 9 від 21.01.2015 р. на суму 1 993 (одна тисяча дев'ятсот дев'яносто три) євро 43 євроценти для бенефіціара LLC Trianex-Agro, рахунок 7665, банк - PRIVATBANK.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (04050, м. Київ, вул. Артема, будинок 60, ідентифікаційний код 09807856) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тріанекс-Агро» (33024, м. Рівне, вул. Соборна, будинок 446, ідентифікаційний код 35567492) суму судового збору у розмірі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (04050, м. Київ, вул. Артема, будинок 60, ідентифікаційний код 09807856) до Державного бюджету України суму недоплаченого судового збору у розмірі 1 288 (одна тисяча двісті вісімдесят вісім) грн. 84 коп.

5. Накази видати після набранням рішення законної сили.

6. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення

складено 17.06.2015 р.

Суддя Ю.В. Картавцева