номер провадження справи 2/35/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2015 Справа № 908/1584/15-г

Господарський суд Запорізької області у складі колегії суддів: головуючий суддя Мойсеєнко Т.В., судді: Кагітіна Л.П., Соловйов В.М., розглянувши матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк, м.Дніпропетровськ,

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Костянтинівка, Донецька область,

про стягнення 104477,39 грн.

за участю представників:

від позивача ОСОБА_2 (довіреність № 4007-О від 31.10.012 р.);

від відповідача не зявився;

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Запорізької області звернулося Публічне акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення за договором банківського обслуговування б/н від 21.02.2012р. заборгованості у розмірі 104477,39 грн., з яких: заборгованість за кредитом 54049,20 грн., заборгованість за процентами 30397,20 грн., пеня 14680,15 грн., заборгованість з комісії 5350,84 грн.

Позов заявлено на підставі ст. ст. 526, 527, 530, 610 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 16.03.2015р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі, присвоєно справі номер провадження 2/35/15 та призначено розгляд справи на 14.04.2015р. Ухвалою суду від 14.04.2015р. відкладено розгляд справи на 12.05.2015 р. у звязку з неявкою представника відповідача та невиконанням ним вимог суду в повному обсязі. Ухвалою суду від 12.05.2015 р. продовжено строк вирішення спору на 15 днів до 26.05.2015 р. та відкладено розгляд справи на 26.05.2015 р. на підставі клопотання позивача для надання додаткових доказів по справі.

Розпорядженням заступника голови господарського суду Запорізької області від 15.05.2015 р. № 01-04/144/15 на підставі ст. 4-6 ГПК України, враховуючи категорію та складність справи, необхідність повного та всебічного встановлення обставин справи, невиконання сторонами вимог суду в повному обсязі та знаходженням відповідача в зоні проведення АТО, збільшенням строків пересилання процесуальних документів, справу №908/1584/15-г передано на колегіальний розгляд суддів у складі трьох суддів господарського суду Запорізької області: головуючий суддя Мойсеєнко Т.В., судді Кагітіна Л.П., Соловйов В.М.

Ухвалою від 15.05.2015 р. колегія суддів прийняла справу до свого провадження та призначила розгляд справи на 03.06.2015 р. У звязку з виробничою необхідністю, ухвалою суду від 03.06.2015 р. розгляд справи перенесено на 25.06.2015 р.

В судовому засіданні 25.06.2015р. був присутній представник позивача, за його заявою фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася.

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Відповідач не направив у судове засідання 25.06.2015 р. свого представника, не повідомив причин неявки. 12.05.2015 р. від відповідача надійшов відзив на позов, у якому він визнав позовні вимоги в частині сплати тих сум, які надійшли на його рахунок, і які були визнані ним як такі, що отримані для здійснення господарської діяльності, та заперечує проти стягнення інших сум, які суперечать вимогам законодавства. Вважає, що до вимог про стягнення пені з 14.04.2014 р. підлягає застосуванню мораторій відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Крім того, вважає, що в матеріалах справи відсутні докази укладання між сторонами кредитного договору в належній формі, а підписана відповідачем заява про відкриття поточного рахунку не може розглядатися як кредитний договір, оскільки в ній сторонами не було встановлено та узгоджено кредитного ліміту, а лише зазначено про можливість такого встановлення. Вказує, що відповідач не отримував повідомлень про встановлення кредитного ліміту.

Суд зазначає, що розгляд справи неодноразово відкладався і відповідач не був позбавлений можливості направити свого представника в судове засідання або подати додаткові зауваження та докази проти позову. Суд дійшов висновку, що наявних у справі матеріалів достатньо для прийняття рішення по суті спору і розгляд справи можливий без присутності представника відповідача.

В судовому засіданні 25.06.2015 р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

21.02.2012р. Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (відповідач у справі) було підписано заяву про відкриття поточного рахунку зі зразками підписів та відбитку печатки, відповідно до якої банк за наявності вільних грошових ресурсів здійснює обслуговування кредитного ліміту клієнту за рахунок кредитних коштів в межах ліміту, про розмір якого банк повідомляє клієнту на свій розсуд або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного звязку банку та клієнта. Порядок встановлення, зміни ліміту, погашення заборгованості та розмір процентної ставки за користування кредитним лімітом регламентується Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифів банку (далі Умови та Тарифи), розміщених в мережі Інтернет на сайті www.privatbank.ua, які разом з даною заявою складають договір банківського обслуговування.

Вказані умови та тарифи були затверджені наказом банку від 28.01.2011 р. № СП-2011-85.

Згідно з п. 3.18.1.3 Умов (у редакції на момент укладення договору) кредит надається в обмін на зобовязання клієнта з повернення кредиту, оплати відсотків та винагороди.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори.

За змістом прав та обовязків, по яких сторонами досягнута домовленість, правовідносини сторін врегульовані кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частинами 1, 2 статті 639 Цивільного кодексу України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

У ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України закріплено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У заяві на приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 21.02.2012р клієнт погодився, що відносини між банком та клієнтом можуть вирішуватися як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до даного договору, так і шляхом обміну інформацією/погодження за банківським обслуговуванням з клієнтом через веб-сайт банку (www.pb.ua або інший Інтернет SMS-ресурс, зазначений банком).

Пунктами 3.18.1, 3.18.1.1 Умов визначено вид кредиту «кредитний ліміт на поточний рахунок» корпоративного клієнту. Кредитний ліміт на поточний рахунок (далі «кредит») надається на поповнення обігових коштів та здійснення поточних платежів клієнта в межах кредитного ліміту (далі «ліміт»).

Відповідно до п. 3.18.1.5 Умов кредитний ліміт в розумінні даного розділу Умов та правил надання банківських послуг являє собою суму грошових коштів, в межах якої банк здійснює оплату розрахункових документів клієнта понад залишок грошових коштів на його поточному рахунку.

Згідно з п. 3.18.1.17 Умов при перерахуванні клієнтом з поточного рахунку коштів за рахунок кредитного ліміту на будь-які рахунки або пластикові картки, утримувачами яких є сам власник поточного рахунку або будь-які повязані з ним фізичні особи (за виключенням зарахувань заробітної плати), з суми кожного з проведених в рахунок кредитного ліміту перерахувань стягується комісійна винагорода в розмірі 3% від суми перерахувань.

Також згідно з п. 3.18.4.4 Умов клієнт сплачує банку винагороду за використання ліміту у відповідності до п. п. 3.18.1.6, 3.18.2.3.2, 1-го числа кожного місяця в розмірі 0,9% від суми максимального сальдо кредиту, яке існує на кінець банківського дня за попередній місяць, в прядку, передбаченому Умовами та правилами надання банківських послуг.

Клієнт доручає банку списувати суми такої комісійної винагороди, яка належить до уплати банку, зі свого поточного рахунку.

Пунктами 3.18.4.1, 3.18.4.1.1 та 3.18.4.1.2 Умов встановлено, що за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку клієнта при закритті банківського дня клієнт сплачує проценти, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від строку користування кредитом (диференційована процентна ставка). Порядок розрахунку процентів:

- за період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнуління дебетового сальдо в одну із дат з наступного 20-го до 25-го числа місяця (далі «період, в який дебетове сальдо підлягає обнулінню»), розрахунок процентів здійснюється за процентною ставкою в розмірі 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості;

- при необнулінні дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнулінню, протягом 90 днів з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню, клієнт сплачує банку за користування кредитом проценти в розмірі 24% річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнулінню.

Пунктом 3.18.4.9 Умов передбачено, що розрахунок процентів за користування кредитом здійснюється щоденно, починаючи з дати виникнення на поточному рахунку дебетового сальдо при закритті банківського дня, за кількість днів користування кредитними коштами, виходячи з 360 днів у році. Розрахунок процентів здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом. День повернення кредиту у часовий інтервал нарахування процентів не включається. Нарахування процентів здійснюється в дату уплати.

У п. 3.18.4.10 Умов також закріплено, що зобовязання виконуються в наступній послідовності: кошти, отримані від клієнта, а також від інших уповноважених органів/осіб, для погашення заборгованості перш за все направляються для відшкодування витрат/збитків банку згідно п. п. 3.18.2.2.16, 3.18.2.3.15, далі для погашення неустойки згідно розділу 5 даного розділу «Умов та правил надання банківських послуг», далі простроченої винагороди, далі винагороди, далі прострочених процентів, далі процентів, далі простроченого кредиту, далі кредиту.

Остаточне погашення заборгованості виконується не пізніше дати, вказаної у п.3.18.1.8. При несплаті винагороди, процентів у відповідні їм дати уплати, вони вважаються простроченими.

Згідно з п. 3.18.4.1.3 Умов, у випадку непогашення кредиту протягом 90 днів з дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнулінню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнулінню, кредит вважається простроченим, а грошові зобовязання клієнта з погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні клієнтом будь-якого з грошових зобовязань клієнт сплачує банку проценти за користування кредитом в розмірі 48% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

Відповідно до п. 3.18.4.1.4 Умов під «непогашенням кредиту» мається на увазі не виникнення на поточному рахунку нульового дебетового сальдо при закритті банківського дня.

Згідно з п. 3.18.6.1 Умов обслуговування кредитного ліміту на поточному рахунку клієнта здійснюється з моменту подачі клієнтом в банк заяви на приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг» (або в формі «Заяви про відкриття поточного рахунку та картки зі зразками підписів та відтиску печатки» або в формі авторизації кредитної угоди в системах клієнтбанк/ Інтернет клієнтбанк, або в формі обміну паперовою або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі) та/або з моменту надання клієнтом розрахункових документів на використання коштів у рамках кредитного ліміту в межах вказаних у них сум, та діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобовязань сторонами.

На виконання договору банк встановив кредитний ліміт на відкритий відповідачу поточний рахунок №1065 в розмірі 6400,00 грн. з 21.02.2012р., 11000,00 грн. з 16.05.2012р., 15000,00 грн. з 05.11.2012 р., 40000,00 грн. з 26.12.2012 р., 50000,00 грн. з 04.02.2013 р., 52000,00 грн. з 13.03.2013 р., 57000,00 грн. з 14.10.2013 р., 61000,00 грн. з 12.11.2013 р., 54049,20 грн. - з 02.03.2014 р., що підтверджується довідкою ПАТ КБ «Приватбанк» від 12.02.2015 р. вих. №08.7.0.0.0/12. Про розмір кредитного ліміту банк повідомляв клієнта через систему Приват24, що підтверджується виписками з Приват24 по клієнту ФОП ОСОБА_1

Як вбачається з виписок банку по рахунку клієнта, за період дії договору клієнтом використовувались кредитні кошти в межах кредитного ліміту, а 04.03.2014р. заборгованість в розмірі 54049,20 грн. віднесена банком на прострочення.

Суд зазначає, що відповідно до строків обнуління кредитного сальдо, які встановлені у пунктах 3.18.4.1, 3.18.4.1.1 та 3.18.4.1.2 Умов, до яких приєднався відповідач, кредитне сальдо, яке утворилось 08.11.2013 р. (взято кредит в сумі 494,93 грн.), мало бути обнулене до 25-го числа місяця, наступного за тим, в якому утворилось кредитне сальдо, тобто до 25.12.2013 р. Оскільки кредит не був обнулений у цей строк, то відповідно до п. 3.18.4.1.3 Умов, через 90 днів з дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнулінню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнулінню, кредит вважається простроченим, а грошові зобовязання клієнта з погашення заборгованості вважаються порушеними. Таким чином, кредит мав бути погашений повністю до 25.03.2014 р. (протягом 90 днів), а став простроченим з 26.03.2014 р. (з 91-го дня), а не з 04.03.2014 р., як вказує позивач.

Наказом банку від 04.06.2014 р. № 6783882 прийнято рішення про збільшення відсоткової ставки за користування кредитним лімітом на розрахунковому рахунку з 01.07.2014 р. у звязку з різкою зміною вартості ресурсів на міжбанківському ринку.

З 01.07.2014 р. діють Умови та надання банківських послуг в новій редакції, згідно з п.2.1.1.11 якої, у разі, якщо дебетове сальдо на поточному рахунку утворилося з 1-го до 20го (включно) числа поточного місяця, то обнуління повинно проводитися по кінцю дня в будь-який з днів по 25-е число поточного місяця. У разі, якщо дебетове сальдо на поточному рахунку утворилося з 21-го до кінцевого числа поточного місяця, то обнуління повинно проводитися по кінцю дня в будь-якій з днів по 25-е число наступного місяця. Якщо дебетове сальдо не обнулити згідно умов, описаних вище, то з 26 числа на залишок заборгованості починають нараховуватися відсотки за користування кредитом за ставкою 36% річних. Згідно з п.3.2.1.4.1.3 нових Умов при порушенні клієнтом будь-якого з грошових зобовязань клієнт сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 56% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

З розрахунку позовних вимог вбачається, що позивач фактично здійснив розрахунок заборгованості за кредитом, процентами та пенею за весь період дії договору, виходячи з нових умов, оскільки періоди безоплатного та платного користування кредитом визначені відповідно до нових умов, незважаючи на те, що нові умови введені в дію лише 01.07.2014 р. і не поширюються на правовідносини сторін, які виникли раніше.

У п. 3.18.2.3.1 Умов в первісній редакції сторони погодили, що збільшена процентна ставка починає діяти після того, як банк повідомить клієнта про настання подій, закріплених в даному пункті, а клієнт не погасить існуючу заборгованість в порядку та строки, передбаченими «Умовами та правилами надання банківських послуг». Банк повідомляє клієнта про настання подій, закріплених даним пунктом, на свій вибір або в письмовій формі, або шляхом встановлених засобів електронного звязку банку та клієнта (системи клієнт-банк, Інтернет клієнт банк, смс-повідомлення тощо).

Про зміну процентної ставки банк повідомив клієнта 05.06.2014 р. через електронну систему «Приват24», що підтверджується випискою з «Приват24» по клієнту ФОП ОСОБА_1 за 05.06.2014р. Отже, з 01.07.2014 р. до правовідносин сторін підлягають застосуванню нові умови та правила надання банківських послуг.

З розрахунку заборгованості та виписки банку по рахунку клієнта, вбачається, що на залишок кредитного сальдо банком нараховані проценти за користування кредитом за ставкою 24% за період з 27.11.2013р. по 04.04.2014 р. в сумі 3822,05 грн. За період з 05.03.2014 р. по 01.07.2014 р. на суму кредиту, яка була віднесена банком на прострочення, нараховані проценти за користування кредитом за ставкою 48% річних, а з 02.07.2014 р. по 10.02.2015 р. за ставкою 56% річних згідно нових умов, з розрахунку 360 днів у році, в загальній сумі 27408,95 грн. За цей період відповідачем оплачено проценти 02.12.2013 р. в сумі 222,88 грн., 10.01.2014 р. в сумі 209,98 грн., 26.03.2014 р. в сумі 7,67 грн., 31.03.2014 р. в сумі 393,27 грн., загалом на суму 833,80 грн. Залишок несплачених процентів в сумі 30397,20 грн. предявлений банком до стягнення в даному позові.

Зазначений розрахунок процентів є невірним, оскільки, як встановлено судом, платне користування кредитом відповідно до умов договору розпочалось з 26.12.2013 р., тому позивач необґрунтовано нарахував проценти за користування кредитом в період з 27.11.2013р. по 25.12.2013 р. за ставкою 24% річних в сумі 1088,83 грн. Судом розраховані проценти за ставкою 24% річних в період з 26.12.2013 р. по 25.03.2014 р. (90 днів), які складають 2733,22 грн. Також, як встановлено судом, кредит став простроченим з 26.03.2014р., а не з 04.03.2014 р., як вказує позивач, тому нарахування процентів за користування кредитом по ставці 48% річних за період з 05.03.2014 р. по 25.03.2014 р. в сумі 1513,38 грн. є необґрунтованим. Судом розраховані відсотки за час користування простроченим кредитом за період з 26.03.2014 р. по 01.07.2014 р. по ставці 48% річних, а в період з 02.07.2014 р. по 10.02.2015 р. по ставці 56% річних, в загальній сумі 25895,57 грн.

З урахуванням оплати відповідачем процентів в загальній сумі 833,80 грн., залишок несплачених процентів складає: 2733,22 грн. + 25895,57 грн. - 833,80 грн. = 27794,99 грн. В цій сумі вимоги про стягнення процентів визнані судом обґрунтованими. Проценти в сумі 2602,21 грн. заявлені безпідставно.

Також банком предявлена до стягнення комісійна винагорода, нарахована згідно з п.3.18.4.4 первісних Умов та п. 3.2.1.4.4 нових Умов за використання ліміту в період з березня 2014 року по січень 2015 року в розмірі 0,9% від суми максимального сальдо кредиту, яке існувало на кінець банківського дня за попередній місяць, в загальній сумі 5350,84 грн.

Так, в період з березня 2014 року по січень 2015 року існувало максимальне сальдо по кредиту в сумі 54049,20 грн., звідси комісія в розмірі 0,9% від цієї суми складає 486,44 грн. на місяць, що за 11 місяців користування кредитом складає 5350,84 грн.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні приписи містить стаття 193 Господарського кодексу України.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В порушення умов договору відповідач не сплачував у встановлені строки кредит, проценти за користування кредитом та комісійну винагороду, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитом в розмірі 54049,20 грн., процентами за користування кредитом в розмірі 5350,84 грн. та комісії за користування кредитом в розмірі 5350,84 грн.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідач не надав доказів сплати заборгованості. Доводи відповідача про неукладеність кредитного договору у звязку з недодержанням сторонами письмової форми договору та відсутністю в заяві від 21.02.2012 р. умов про встановлення кредитного ліміту суд визнав необґрунтованими. Як встановлено судом, укладення договору банківського обслуговування шляхом приєднання відповідачем до умов та правил надання банківських послуг і тарифів, які розміщені на сайті банку, не суперечить діючому законодавству. У заяві на приєднання закріплено, що при наявності вільних коштів банк здійснює обслуговування кредитного ліміту клієнта, про розмір якого сповіщає клієнта на свій розсуд або в письмовій формі, або через установлені засоби електронного звязку банку та клієнта. Про встановлення кредитного ліміту та зміну його розмір клієнт мав змогу довідатись через систему електронного обміну інформацією з банком, яку сторони визнали допустимою для застосування у своїх правовідносинах, зокрема через повідомлення в системі Приват24. Крім того, суд зазначає, що кредитний договір є реальним договором, права та обовязки за яким виникають з моменту фактичної передачі коштів. Матеріалами справи доведено, що кошти в розмірі 54049,20 грн. були фактично використані відповідачем та не були повернуті.

За таких обставин позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в розмірі 54049,20 грн., процентами за користування кредитом в розмірі 27794,99 грн. та комісії за користування кредитом в розмірі 5350,84 грн. підлягають задоволенню. У стягненні процентів у сумі 2602,21 грн. суд відмовляє, оскільки вони були нараховані безпідставно.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 р. N 543/96-ВР Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 3.18.5.1 первісних Умов передбачено, що при порушенні клієнтом будь-якого із зобовязань по сплаті процентів за користування кредитом, передбачених п.п. 3.18.2.2.2, 3.18.4.1, 3.18.4.2, 3.18.4.3, строків повернення кредиту, передбачених п.п. 3.18.1.8, 3.18.2.2.3, 3.18.2.3.4, винагороди, передбаченої п.п. 3.18.2.2.5, 3.18.4.4, 3.18.4.5, 3.18.4.6, клієнт сплачує банку за кожен випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. У п. 3.2.1.5.1 нових Умов погоджено аналогічний порядок нарахування пені.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У п. 3.18.5.4 первісних Умов сторони погодили, що нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобовязань, передбачений п. 3.18.0.5.1, 3.18.5.2, 3.18.5.3, здійснюється протягом трьох років з дня, коли відповідне зобовязання мало бути виконано клієнтом. Аналогічного змісту погоджений пункт 3.2.1.5.4 нових Умов.

Згідно доданого до позову розрахунку заборгованості, станом на 08.01.2014 р. у відповідача існувала заборгованість з пені в розмірі 0,24 грн., яка обліковується з дати її нарахування 13.05.2013 р. За період з 09.01.2014 р. по 04.02.2015 р. на суму заборгованості з кредиту, процентів та комісії банком нарахована пеня в загальному розмірі 16256,24 грн. В рахунок оплати пені відповідачем було сплачено 18.02.2014 р. суму 2,64 грн., 19.02.2014 р. суму 0,20 грн., 20.03.2014 р. суму 337,78 грн., 26.03.2014 р. суму 128,05 грн., 31.03.2014 р. суму 106,73 грн., 28.05.2014 р. суму 0,93 грн. та 29.05.2014 р. суму 1000,00 грн., загалом 1576,33 грн. З урахуванням цього позивачем предявлено до стягнення пеню в сумі 14680,15 грн.

Даний розрахунок пені є невірним, оскільки внаслідок здійсненого судом перерахунку заборгованості змінились суми прострочених процентів і періоди прострочення по кредиту та процентах. Також розрахунок пені здійснений позивачем виходячи з 360 днів у році, у той час як облікова ставка НБУ є нормативно встановленою річною ставкою і залежить він фактичної кількості днів у році, за який проводиться розрахунок. Допущені помилки призвели до завищення суми пені.

Крім того, суд зазначає що відповідно до ст. 2 Закону України від 02.09.2014р. № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, у підпункті 15 пункту 1 якого значиться м. Костянтинівка Донецької області, яке є місцезнаходженням відповідача.

Дію зазначеного розпорядження зупинено розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1079-р від 05.11.2014р. Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 26.01.2015 р., яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015 р. у справі № 826/18327/14 за адміністративним позовом ТОВ «Тар Альянс» до Кабінету Міністрів України про визнання нечинним розпорядження та зобовязання вчинити дії, визнано нечинним розпорядження Кабінету Міністрів України №1079-р від 05.11.2014р. «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України» від 30.10.2014 р. № 1053-р». Однак ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28.04.2015 р. № К/800/19383/15 зупинено виконання постанови Окружного адміністративного суду м.Києва від 26.01.2015 р. та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015 р. у звязку з їх касаційним оскарженням.

Отже, наразі є чинним розпорядження Кабінету Міністрів України № 1079-р від 05.11.2014р., яким зупинено дію переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Разом із цим суд зазначає, що відповідно до ст. ст. 10, 11 Закону України Про боротьбу з тероризмом від 20.03.2003 р. № 638-IV антитерористична операція проводиться лише за наявності реальної загрози життю і безпеці громадян, інтересам суспільства або держави у разі, якщо усунення цієї загрози іншими способами є неможливим. Рішення щодо проведення антитерористичної операції приймається залежно від ступеня суспільної небезпеки терористичного акту керівником Антитерористичного центру при Службі безпеки України за письмовим дозволом Голови Служби безпеки України або керівником координаційної групи відповідного регіонального органу Служби безпеки України за письмовим дозволом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим з Головою Служби безпеки України. Про рішення щодо проведення антитерористичної операції негайно інформується Президент України.

Указом Президента України від 14.04.2014 р. № 405/2014 відповідно до ст. ст. 107, 112 Конституції України введено в дію Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 р. Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України.

Згідно з ч. ч. 1, 7 ст. 4 Закону України Про боротьбу з тероризмом від 20.03.2003 р. №638-IV організація боротьби з тероризмом в Україні та забезпечення її необхідними силами, засобами і ресурсами здійснюються Кабінетом Міністрів України у межах його компетенції. Координацію діяльності суб'єктів, які залучаються до боротьби з тероризмом, здійснює Антитерористичний центр при Службі безпеки України.

Статтею 1 Закону України Про боротьбу з тероризмом від 20.03.2003 р. № 638-IV встановлено, що район проведення антитерористичної операції - визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція.

Відповідно до Указу Президента України від 14.04.2014 р. № 405/2014 Антитерористичним центром при службі безпеки України видано наказ від 07.10.2014 р. №33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення», згідно якого визначено районом проведення антитерористичної операції Донецьку область з 07.04.2014 р., в межах якої проживає відповідач (м. Костянтинівка Донецької області).

Таким чином, наразі терористична операція триває і територія її проведення визначена компетентним органом у сфері боротьби з тероризмом.

Законом України від 02.09.2014р. № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який є діючим, встановлено мораторій на час проведення антитерористичної операції щодо нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року. Дію даного закону в частині введення мораторію не було зупинено. Отже, з урахуванням визначеної компетентним органом території проведення антитерористичної операції та терміну її проведення, норми даного закону щодо введення мораторію на нарахування пені підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки відповідач здійснює господарську діяльність в зоні проведення антитерористичної операції.

Тому на підставі ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» до вимог про стягнення пені, нарахованої банком після 14.04.2014 р., підлягає застосуванню мораторій, оскільки на час судового розгляду проведення антитерористичної операції триває. Тобто пеня за період з 14.04.2014 р. по 10.02.2015 р. в сумі 15411,86 грн. нарахована безпідставно.

Решта суми пені в розмірі 844,62 грн., яка нарахована до 14.04.2014 р., є погашеною за рахунок оплат, здійснених відповідачем в період з 18.02.2014 р. по 29.05.2014 р. на загальну суму 1576,33 грн., оскільки ці оплати не підлягають зарахуванню в оплату пені, яка безпідставно нарахована в період дії мораторію.

Враховуючи викладене, суд відмовляє у стягненні пені в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати за розгляд позовної заяви покладаються на сторони пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (вул. Абрамова, 97, м. Костянтинівка, Донецька область, 85104, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк (вул. Набережна Перемоги, буд. 50, м. Дніпропетровськ, 49094, ) 54049,20 грн. (пятдесят чотири тисячі сорок девять грн. 20 коп.) заборгованість за кредитом, 27794,99 грн. (двадцять сім тисяч сімсот девяносто чотири грн. 99 коп.) заборгованість з процентів за користування кредитом, 5350,84 грн. (пять тисяч триста пятдесят грн. 84 коп.) - заборгованість з комісії за користування кредитом та 1743,90 грн. (одна тисяча сімсот сорок три грн. 90 коп.) витрат зі сплати судового збору. Видати наказ.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Головуючий суддя Т.В.Мойсеєнко

Судді Л.П.Кагітіна

ОСОБА_3

Рішення оформлено та підписано 26.06.2015р.

і набирає законної сили після закінчення

десятиденного строку з дня його підписання.