КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2015 р. Справа№ 911/746/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Зубець Л.П.

Новікова М.М.

при секретарі Єременко К.Л.

за участю представників

від позивача: Безпалюк О.Л., дов. № 14-95 від 18.04.2014р.

від відповідача: Рашківська О.С., дов. № 21 від 08.06.2015р.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства

„Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Київської області

від 08.04.2015 р.

у справі № 911/746/15 (суддя Мальована Л.Я.)

за позовом Публічного акціонерного товариства

„Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України"

до Комунального підприємства „Фастівтепломережа"

про стягнення 199 948 грн. 50 коп.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" звернувся Господарського суду Київської області з позовною заявою до Комунального підприємства „Фастівтепломережа" про стягнення з відповідача 199 948 грн. 50 коп., з яких: 28 019 грн. 76 коп. - 3% річних, 57 208 грн. 03 коп. - пеня, 114 720 грн. 71 коп. - інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Київської області від 08.04.2015р. у справі № 911/746/15 позов задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства "Фастівтепломережа" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 30 000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп. пені, 28 019 (двадцять вісім тисяч дев'ятнадцять) грн. 76 коп. трьох відсотків річних, 114 720 (сто чотирнадцять тисяч сімсот двадцять) грн. 71 коп. інфляційних втрат, 3 998 (три тисячі дев'ятсот дев'яносто вісім) грн. 97 коп. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Публічне акціонерне товариство „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 08.04.2015р. у справі № 911/746/15 в частині відмови у стягненні 27 208,03 грн. пені, в цій частині прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" у справі № 910/986/15-г було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Новіков М.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.05.2015р. у справі № 911/746/15 апеляційну скаргу прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 09.06.2015р.

09.06.2015р. через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм чинного законодавства, тому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 08.04.2015р. у справі № 911/746/15 без змін.

В судовому засіданні09.06.2015р. оголошено перерву до 11.062015р., відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

11.06.2015р. через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшли уточнення до відзиву на апеляційну скаргу.

Представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд апеляційну скаргу задовольнити, а рішення Господарського суду Київської області від 08.04.2015р. у справі № 911/746/15 скасувати в частині відмови у стягненні 27 208,03 грн. пені, в цій частині прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив у її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

28.12.12 року між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" та Комунальним підприємством "Фастівтепломережа" був укладений договір купівлі-продажу природного газу № 13/2929-ТЕ-17, відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України Пат "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

Пунктом 6.1. Договору передбачено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа, наступного за місяцем поставки газу.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печаткам сторін, діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2013р., а яв частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення. (п. 11.1 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивач передав у власність відповідача протягом січня-квітня 2013 року та жовтня-грудня 2013 року природний газ на загальну суму 784 616,68 грн., що підтверджується актами прийому-передачі природного газу від 31.01.13 на об'єм 136,812 тис. куб. м., від 28.02.13 на об'єм 102,368 тис. куб. м., від 31.03.13 на об'єм 126,976 тис. куб. м., від 30.04.13 на об'єм 39,966 тис. куб. м., від 24.01.14 на об'єм 26,448 тис. куб. м., від 24.01.14 на об'єм 66,555 тис. куб. м., від 24.01.14 на об'єм 100,185 тис. куб. м., проте відповідач свої зобов'язання не виконав належним чином, за отриманий природний газ своєчасно не розрахувався, чим порушив умови Договору.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов'язань за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача 114 720,71 грн. інфляційних втрат та 28 019,76 грн. 3% річних.

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною першою ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару, тому суд вважає обґрунтованим та доведеним право позивача на стягнення обтяжень по грошовому зобов'язанню у виді інфляційних втрат та 3% річних за весь час прострочення платежу.

Згідно ч.1 ст. 173 ГК України зобов'язання, що виникає між суб'єктами господарювання, в силу якого один суб'єкт зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта, або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку, є господарським зобов'язанням.

Згідно ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВГСУ № 16/587-22/430 від 31.08.2011 року та інформаційному листі ВГСУ № 01-06/928/2012 від 17.07.2012 року.

Згідно ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до пункту 7.2. Договору, у разі невиконання Покупцем п. 6.1. Договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з суду першої інстанції та вважає, що відповідач прострочив виконання зобов'язання за договором, на підставі ст. 625 ЦК України, таким чином стягненню підлягає 114 720 грн. 71 коп. інфляційних втрат та 28 019 грн. 76 коп. 3 % річних.

Позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 57 208 грн. 03 коп.

Крім того, відповідач просив суд зменшити суму пені, нарахованої позивачем, з огляду на те, що заборгованість, на яку нараховуються штрафні санкції, повністю погашена.

Згідно з п. 3 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Пунктом 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачено, що вирішуючи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Відповідно до ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи норми чинного законодавства, а також відсутність на даний момент зобов'язань відповідача перед позивачем з оплати основного боргу за договором, зважаючи на причини, які призвели до неналежного виконання боржником зобов'язання зі своєчасності оплати товару, місцевий суд дійшов правомірного висновку про зменшення розміру пені та вважає, що стягнення з відповідача підлягає пеня в розмірі 30 000 грн. 00 коп.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з суду першої інстанції та вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з відповідача підлягає до стягнення з 114 720,71 грн. інфляційних втрат, 28 019,76 грн. 3% річних та 30 000,00 грн. пені.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені скаржником в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Київської області від 08.04.2015р. у справі № 911/746/15 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційні скарги скаржника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 08.04.2015р. у справі № 911/746/15 - без змін.

2. Матеріали справи № 911/746/15 повернути до Господарського суду Київської області.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді Л.П. Зубець

М.М. Новіков