ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 року Справа № 910/21365/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів :

головуючого суддіМалетича М.М.,
суддів:Круглікової К.С.(доповідач),
Мамонтової О.М. ,
розглянувши касаційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю "Основа"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 10.02.2015 року
у справі№ 910/21365/14 господарського суду міста Києва
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю фірми "ЕКОРЕМБУД ЛТД"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Основа"
простягнення 137 948,48 грн.

за участю представників сторін:
позивача:Гарбар О.М.,
відповідача:не з'явився,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача - ТОВ "Основа" про стягнення з останнього 137 948,48 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 26.11.2014 року по справі №910/21365/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.02.2015року, позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Основа" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "ЕКОРЕМБУД ЛТД" 3% річних у розмірі 16868,93 грн., інфляційні втрати у розмірі 119965,06 грн., судовий збір у розмірі 2736,68 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями, ТОВ "Основа" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.02.2015 року та рішення місцевого господарського суду від 26.11.2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права при ухваленні зазначених судових рішень, вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, рішенням господарського суду міста Києва від 17.04.2014р. у справі №910/4138/14 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Основа" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "ЕКОРЕМБУД ЛТД" основний борг в розмірі 945 800 грн., 3% річних в сумі 7 695,96 грн., інфляційні збитки в розмірі 8 512,20 грн. та судовий збір у розмірі 19 240 (дев'ятнадцять тисяч двісті сорок) грн. 16 коп.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.06.2014р., яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 17.07.2014р., рішення господарського суду міста Києва від 17.04.2014 у справі №910/4138/14 залишено без змін.

На виконання рішення господарського суду міста Києва від 17.04.2014р. у справі №910/4138/14 03.06.2014р. видано відповідний наказ.

Постановою відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві від 08.07.2014р. відкрито виконавче провадження з примусового виконання наказу №910/4138/14.

24.09.2014р. рішення господарського суду міста Києва від 17.04.2014р. було виконано в повному обсязі, у зв'язку з чим 25.09.2014 державним виконавцем було винесено постанову про звільнення майна боржника з-під арешту.

Позивач, посилаючись на приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України, просив суд стягнути з відповідача 119 965,06 грн. - втрати від інфляції нараховані на суму основного боргу за період з лютого по серпень 2014 рік, 16868,93грн. - 3% річних нараховані на суму основного боргу за період з 18.02.2014р. по 23.09.2014р.. Крім того позивач просив стягнути за період з 04.06.2014р. по 23.09. інфляційні у розмірі 785,26 грн. та 3% річних у розмірі 329,23 грн. на суму 35448,38 грн., що становить 3% річних, інфляційні втрати та суму судового збору, які стягнуті рішенням господарського суду міста Києва від 17.04.2014р.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким також погодився й апеляційний господарський суд, зазначив про те, що нараховані позивачем річні у розмірі 16868,93 грн. та інфляційні у сумі 119 965,06 грн. є обґрунтованими. Щодо заявлених позивачем до стягнення інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на суми 3% річних від суми основного боргу, інфляційних втрат на сумі основного боргу та судового збору, що стягнуті рішенням господарського суду міста Києва від 17.04.2014р., місцевий суд вказав, що зазначені нарахування суперечать положенням ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв'язку з чим, позовні вимоги в частині стягнення 1114,49 грн. задоволенню не підлягають.

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками судів попередніх судових інстанцій, виходячи з наступного.

Статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Зобов'язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Статтею 35 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судами встановлено, що рішенням господарського суду міста Києва від 17.04.2014р. у справі №910/4138/14 було встановлено факт неналежного виконання Товариство з обмеженою відповідальністю "Основа" взятих на себе зобов'язань за договором підряду №26/01/09 від 26.01.2009р. стосовно оплати здійснених позивачем робіт, у зв'язку з чим, з Товариства з обмеженою відповідальністю "Основа" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "ЕКОРЕМБУД ЛТД" було стягнуто основний борг в розмірі 945 800 грн., 3% річних в сумі 7 695,96 грн., інфляційні збитки в розмірі 8 512,20 грн. та судовий збір у розмірі 19 240,16 грн.

Вказане вище рішення суду було виконане відповідачем 24.09.2014р. у зв'язку з чим 25.09.2014 державним виконавцем було винесено постанову про звільнення майна боржника з-під арешту.

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу, є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування грошовими коштами, що підлягають до сплати кредиторові.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє божника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, у справі №910/4138/14 позивачем було заявлено до стягнення 9620008,16 грн., з яких 9458000,00 грн. - сума основного боргу, 7 695 грн. 96 коп. - 3% річних в сумі та 8 512 грн. 20 коп. - інфляційні втрати. Розрахунок інфляційних втрат був здійснений за період з листопада 2013р. по січень 2014р., а тому у даній справі позивач здійснив нарахування інфляційних втрат на суму основного боргу 9458000,00 грн. за період з лютого по серпень 2014 року, в розмірі 119 965,06 грн. Також, нарахування 3% річних по справі №910/4138/14 було здійснено позивачем за період з 21.11.2013р. по 17.02.2014р., тому у даній справі позивач здійснив нарахування 3 % річних на суму основного боргу за період з 18.02.2014р. по 23.09.2014р., що складає 16 868,93 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх судових інстанцій , що розрахунки позивача є правильними, тому позовні вимоги в частині стягнення на його користь 119 965,06 грн. інфляційних за період з лютого по серпень 2014 рік та 16868,93грн. - 3% річних за період з 18.02.2014р. по 23.09.2014р. є обґрунтованими.

Крім того, колегія суддів також погоджується з судами попередніх судових інстанцій стосовно відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних нарахованих на суми 3% річних від суми основного боргу, інфляційних втрат на суму основного боргу та судового збору, які були стягнуті рішенням господарського суду міста Києва від 17.04.2014р., оскільки вказані вимоги суперечать положенням ч. 2 ст. 625 ЦК України

З урахуванням зазначеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що суди попередніх судових інстанцій дійшли правильного та обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного господарського суду та не впливають на них, а тому підстави для її задоволення і скасування постанови Київського апеляційного господарського суду від 10.02.2015 року, ухваленої з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального законодавства, відсутні.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Основа" залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.02.2015 року у справі №910/21365/14 - без змін.

ГоловуючийМ. Малетич
Судді:К. Круглікова
О. Мамонтова