РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2015Справа №910/13649/15

За позовомКомунального підприємства «Облархпроект» Житомирської обласної ради
доПублічного акціонерного товариства «Енергобанк»
прозобов'язання виконати умови договору банківського рахунку

СуддяСташків Р.Б.

Представники:
від позивача -Стецюк М.В. (представник за довіреністю);
від відповідача -Колянчук А.І. (представник за довіреністю).

СУТЬ СПОРУ:

У травні 2015 року Комунальне підприємство «Облархпроект» (далі - позивач або Підприємство) звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» (далі - відповідач або Банк) про зобов'язання відповідача перерахувати на поточний рахунок позивача, відкритий у ПАТ «Укргазбанк», кошти в сумі 70730,01 грн., що обліковуються на відкритих у відповідача рахунках.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем усупереч умовам договору № 159 банківського рахунку від 17.06.2004 (далі - Договір банківського рахунку) та вимогам чинного законодавства України не було виконане подане 22.01.2015 платіжне доручення. Тому, враховуючи неможливість вільного користування своїми коштами, позивач вирішив перерахувати залишок коштів з його рахунків, відкритих у відповідача, на свій рахунок, відкритий у іншій банківській установі.

Відповідач позов не визнав, свої заперечення мотивував тим, що у Банку з 13.02.2015 було запроваджено тимчасову адміністрацію, а з 12.06.2015 розпочато процедуру ліквідації Банку. Відповідно до положень статей 46, 49, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у зв'язку із прийняттям Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) рішення про ліквідацію Банку, задоволення вимог кредиторів здійснюється виключно в межах процедури ліквідації банку та в порядку встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Тому, на думку відповідача, підстави для задоволення даного позову відсутні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

З пояснень сторін слідує, що 17.06.2004 між ними було укладено договір банківського рахунку № 159 (Договір банківського рахунку), згідно з яким Банк відкрив Підприємству поточні рахунки для здійснення розрахунково-касового обслуговування.

20.03.2008 між Банком та Підприємством (Клієнт) укладено додатковий договір до Договору банківського рахунку про обслуговування за допомогою системи «Клієнт-Банк» (далі - Договір про обслуговування за допомогою системи «Клієнт-Банк»), відповідно до якого Банк зобов'язувався забезпечити оперативне ведення Клієнтом своїх рахунків у Банку та обмін технологічною інформацією за допомогою системи «Клієнт-Банк».

Згідно з пунктом 3.1.2 Договору про обслуговування за допомогою системи «Клієнт-Банк» Банк зобов'язувався проводити платежі Клієнта на підставі електронних платіжних документів, одержаних через систему «Клієнт-Банк», з дотриманням порядку та умов, передбачених чинними нормативно-правовими актами та цим договором.

З пояснень позивача слідує, що листом від 19.01.2011 вих. №02-05/36 відповідач повідомив Підприємство про те, що в зв'язку з реорганізацію філії ПАТ «Енергобанк» у Відділення ПАТ «Енергобанк» в м. Житомирі, старі рахунки позивача було закрито та відкрито нові рахунки:

№301(980),

№301(908),

№301(980),

№302(980) для зарахування страхових коштів.

Ці обставини сторонами не оспорюються, а також підтверджуються довідкою відповідача від 21.04.2015 № 86/32.1/02 про відкриті у Банку рахунки.

З матеріалів справи та пояснень позивача вбачається, що ним 22.01.2015 за допомогою системи дистанційного обслуговування «Клієнт-Банк» був ініційований грошовий перекази на загальну суму 70000 грн. шляхом подання до Банку платіжного доручення № 422 від 22.01.2015 про перерахування вказаної суми коштів з рахунку позивача, відкритого у відповідача, на рахунок позивача, відкритий у іншій банківській установі.

Однак, даний переказ Банком проведений не був.

Відповідно до довідки Банку від 21.04.2015 за № 87/32.1/02 станом на 20.04.2015 залишок коштів Підприємства на рахунках, відкритих у Банку, становить:

- на рахунку № 301 - 69490,12 грн.;

- на рахунку № 301 - 0,0 грн.;

- на рахунку № 302 - 1239,89 грн.

Дані обставини також підтверджуються банківськими виписками з вищевказаних рахунків позивача, копії яких містяться у матеріалах справи, а також проясненнями сторін.

Представник позивача зазначив, що оскільки останній не може вільно користуватися своїми коштами, що знаходяться на рахунках відповідача, то хоче їх залишок перерахувати на свій рахунок, відкритий у іншій банківській установі. Позаяк Банк відмовляється це робити, то позивач просить суд примусити Банк здійснити вказаний перерахунок.

При розгляді спору по суті судом враховано, що згідно з частиною 3 статті 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до пункту 8.1 статті 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі (пункт 30.1 статті 30 зазначеного Закону).

Однак, вищевказане платіжне доручення Банком у встановлений строк, усупереч вимогам діючого законодавства України та умовам Договору банківського рахунку, виконане не було.

Вказаним невиконанням було порушене майнове право позивача на вільне володіння та розпорядження належним останньому майном, яким, у розумінні статей 177, 190 ЦК України, є грошові кошти, у т.ч., враховуючи положення пункту 3.1 статті 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», які існують у формі записів на поточних рахунках позивача, відкритих у Банку.

Відповідно до частини 1 статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Судом встановлено, що станом на момент подання до Банку спірного платіжного доручення, у останнього не було достатніх підстав для його не виконання. Зворотного відповідачем не доведено.

Разом з тим, позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 12.02.2015 № 96 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 12.02.2015 № 29 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Енергобанк», згідно з яким з 13.02.2015 розпочато процедуру виведення Банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації. Тимчасову адміністрацію в ПАТ «Енергобанк» запроваджено строком на три місяці з 13.02.2015 по 12.05.2015 включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду № 93 від 30.04.2015 продовжено строк здійснення тимчасової адміністрації у Банку до 11.06.2015 включно.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 11.06.2015 №370 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Енергобанк», виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 12.06.2015 № 115 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Енергобанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку».

Таким чином, на час розгляду в суді даного спору відбувається ліквідація Банку.

За загальним правилом, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, окрім випадків і лише в порядку, встановлених законом (стаття 321 ЦК України).

Пунктом 7.1.2 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

За приписами частин 1-3 статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до частини 1 статті 1074 ЦК України (із змінами і доповненнями, внесеними згідно із законами України від 18.05.2010 № 2258-VI, від 04.11.2010 № 2677-VI, від 14.10.2014 № 1702-VII) обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Отже, починаючи з 09.03.2011 (дата набрання чинності Законом України від 04.11.2010 № 2677-VI) випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 зазначеного Закону встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відтак, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Пунктом 2 частини 2 статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси.

Виходячи зі змісту статей 49, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час ліквідації банку уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури. Кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у черговості передбаченій статтею 52 даного Закону. Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги.

Згідно з частиною 4 статті 49 цього Закону у судовому порядку підлягають вирішенню будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів.

Таким чином, після початку процедури ліквідації Банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом, порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону.

Аналогічних висновків дійшов і Верховний Суд України у своїх постановах від 25.03.2015 у справі № 3-24гс15, від 01.04.2015 у справі № 3-25гс15 та від 01.04.2015 у справі № 3-34гс15.

Крім того, суд також зазначає, що статтею 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що операції з відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів належить до банківських послуг, які дозволяється надавати виключно банку.

Даною нормою також встановлено, що надання банківських послуг має право здійснювати банк на підставі банківської ліцензії.

Статтею 17 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачена заборона на здійснення банківської діяльності без банківської ліцензії.

Враховуючи те, що станом на момент розгляду даного спору Національним банком України у Банку відкликано банківську ліцензію, виконання спірної операції з перерахування коштів на виконання умов Договору банківського рахунку відповідачем стало не можливим.

Відповідно до статті 607 ЦК України зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Відтак, виходячи з вищевикладеного суд не знаходить підстав для задоволення даного позову.

При цьому, позивач може захистити свої майнові права за договором банківського рахунку в порядку передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

У випадку необґрунтованої відмови в акцептуванні вимоги позивача та включені її до реєстру вимог кредиторів, позивач на підставі частина 4 статті 49 «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вправі буде звернутися до суду з відповідним позовом.

Судовий збір відповідно до статті 49 ГПК України покладається на позивача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 30.06.2015

СуддяСташків Р.Б.