ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2015 року Справа № 904/1280/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Дмитренко Г.К.- доповідач

суддів: Прокопенко А.Є., Величко Н.Л.

при секретарі: Однорог О.В.

За участю представників сторін:

від позивача: Поляков О.М., довіреність №10-д від 05.01.15, представник;

представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

розглянувши апеляційну скаргу дочірнього підприємства з іноземними інвестиціями "Євро Нафта" компанії "СНД Оіл Петроліум Трейд Корпорейшн" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.04.2015 року у справі № 904/1280/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Всесвіт", м. Дніпропетровськ

до дочірнього підприємства з іноземними інвестиціями "Євро Нафта" компанії "СНД Оіл Петроліум Трейд Корпорейшн", м. Дніпропетровськ

про стягнення 28804 грн. 56 коп.,

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 16.04.2015 року (суддя Мілєва І.В.) з дочірнього підприємства з іноземними інвестиціями "Євро Нафта" компанії "СНД ОІЛ Петроліум Трейд Корпорейшн" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Всесвіт" стягнуто 17778 грн. 40 коп. основного боргу, 2127 грн. 74 коп. 25% річних, 3248 грн. 73 коп. пені, 255 грн. 33 коп. 3% річних, 4675 грн. 72 коп. інфляційних втрат та 1781 грн. 51 коп. судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду дочірнє підприємство з іноземними інвестиціями "Євро Нафта" компанії "СНД Оіл Петроліум Трейд Корпорейшн" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить зазначене рішення скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Всесвіт" у відзиві на апеляційну скаргу просить в її задоволенні відмовити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, судова колегія вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

17.01.2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Всесвіт" (постачальник, позивач) і дочірнім підприємством з іноземними інвестиціями "Євро Нафта" компанії "СНД Оіл Петроліум Трейд Корпорейшн" (покупець, відповідач) укладено договір № 17/01-1.

За п.1.1 договору постачальник зобов'язується поставляти (передавати у власність покупця) на умовах, визначених цим договором, а покупець зобов'язується приймати та оплачувати на умовах, визначених цим договором, нафтопродукти, іменовані далі за текстом - товар.

Пунктами 1.2 та 1.3 договору встановлено, що асортимент товару, його кількість, ціна та строки оплати погоджуються постачальником та покупцем перед поставкою та зазначаються у відвантажувальних документах (видаткових накладних), які являються специфікацією в розумінні статті 266 Господарського кодексу України та складають невід'ємну частину цього договору. Якість товару, що поставляється повинна відповідати технічним умовам (ТУ) та державним стандартам (ДСТУ), які діють на території України, та підтверджуватись паспортом якості та/або сертифікатом відповідності, виданими виробником товару.

Товар поставляється погодженими партіями, що підтверджується видатковими накладними на товар, які підписуються представниками обох сторін (п.3.1. договору).

У відповідності із п.п. 3.4, 3.5 договору постачальник зобов'язується поставити товар протягом 5 днів з моменту узгодження відповідної партії поставки. Датою поставки товару вважається дата підписання покупцем товаророзпорядчих документів.

Загальна ціна цього договору визначається загальною вартістю поставленого товару протягом строку дії цього договору. Вартість окремої партії товару погоджується постачальником та покупцем перед її поставкою та фіксується у відповідних специфікаціях до договору та/або у видаткових накладних (п. 2.1. договору).

Товариство з обмеженою відповідальністю "Всесвіт" виставило дочірньому підприємству з іноземними інвестиціями "Євро Нафта" компанії "СНД Оіл Петроліум Трейд Корпорейшн" рахунки-фактури від 07.10.2014 року №ВС1007-001 на суму 21120 грн. та від 20.10.2014 року №ВС1020-007 на суму 486 грн. на оплату товару, поставленого за договором від 17.01.2014 року №17/01-1 (а.с. 11, 15).

На виконання умов договору позивач передав, а відповідач прийняв на підставі довіреностей від 06.10.2014 року №71, виданої Кондратюку М.В., від 06.10.2014 року № 72, виданої Брижану В.І., та від 06.10.2014 року, виданої Помазану І.П. (а.с. 12, 13, 14), 1280 л. дизельного пального на суму 21120 грн. (у т.ч. ПДВ), що підтверджується видатковою накладною від 07.10.2014 року № ВС1007-05 (а.с. 11); на підставі довіреності від 20.10.2013 року №74, виданої Помазану І.П. (а.с. 16), 30 л. дизельного пального на суму 486 грн. (у т.ч. ПДВ), що підтверджується видатковою накладною від 20.10.2014 року № ВС1020-009 (а.с. 15).

Покупець оплачує товар в порядку 100% передплати вартості відповідної партії поставки. Постачальник має право поставити погоджену партію товару без попередньої оплати. В цьому випадку покупець зобов'язаний оплатити вартість товару у терміни, що не перевищує 14 календарних днів з дати поставки товару (п. 2.2. договору).

Розрахунок покупцем за товар здійснюється у національній валюті України шляхом перерахування безготівкових грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця. В графі "призначення платежу" покупець зобов'язаний вказувати, що платіж здійснюється на підставі цього договору (п. 2.3. договору).

Згідно п.2.4. договору датою оплати вартості товару вважається дата зарахування грошових коштів на рахунок постачальника в банківській установі.

Як зазначає товариство з обмеженою відповідальністю "Всесвіт" у позовній заяві, платіжним дорученням від 10.11.2014 року № 192 відповідач перерахував на рахунок позивача 10000 грн., що підтверджується випискою по особовому рахунку (а.с. 17), з яких 3827 грн. 60 коп. зараховано в якості оплати за товар, поставлений за накладною від 07.10.2014 року № ВС1007-001.

У відзиві на позовну заяву відповідач підтвердив, що сума боргу дочірнього підприємства з іноземними інвестиціями "Євро Нафта" компанії "СНД Оіл Петроліум Трейд Корпорейшн" перед позивачем за поставлені нафтопродукти становить 17778 грн. 40 коп.

Доказів погашення заборгованості у розмірі 17778 грн. 40 коп. дочірнім підприємством з іноземними інвестиціями "Євро Нафта" компанії "СНД Оіл Петроліум Трейд Корпорейшн" не надано.

Статтею 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1,7 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

У відповідності із ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

В силу ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У пункті 5.2 договору сторони домовились, що у випадку ненадходження від покупця повної оплати за поставлений товар протягом строку, передбаченого договором, продавець має право нарахувати, а покупець зобов'язується сплатити продавцю пеню в обсязі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення. Пеня нараховується на суму, що належить до сплати.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч.6 ст.231 Господарського кодексу України).

Статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За результатами проведеного апеляційним господарським судом перерахунку за період прострочення оплати основного боргу з дочірнього підприємства з іноземними інвестиціями "Євро Нафта" компанії "СНД Оіл Петроліум Трейд Корпорейшн" підлягає стягненню 3248 грн. 73 коп. пені.

Апеляційний господарський суд відзначає, що перерахунок пені здійснено судом першої інстанції з урахуванням п.5.2 договору, де розмір пені визначений в обсязі подвійної ставки НБУ, та у відповідності до приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, тобто в межах 6 - місячного терміну, що спростовує наведені в апеляційній скарзі доводи відповідача про те, що судом першої інстанції не вказано застосований розмір облікової ставки НБУ та не враховано те, що пеня не може бути стягнута за період, який перевищує шість місяців.

За користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. (ст.536 Цивільного кодексу України).

Згідно п. 2.7. договору за затримку розрахунку за поставлений товар продавець сплачує продавцю проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 25 відсотків річних, які нараховуються на вартість неоплаченого товару за період від дати оплати товару, передбаченої договором по дату фактичної оплати за товар.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що одночасне стягнення судом першої інстанції процентів за користування чужими грошовими коштами та пені суперечить нормам матеріального права.

Дане твердження колегією суддів до уваги не приймається з огляду на наступне.

У п.2.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" роз'яснено, що застосування пені не виключає одночасного нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами (стаття 536 ЦК України), оскільки стягнення відповідних процентів не є ні видом забезпечення виконання зобов'язань, ані штрафною санкцією.

Пеню необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, що є платою саме за користування ними, а не санкцією за невиконання чи неналежне виконання зобов'язання. Передбачені договором проценти не є неустойкою (штрафом, пенею), а є саме процентами за користування товарним кредитом відповідно до частини п'ятої статті 694 Цивільного кодексу України та стягуються незалежно від наявності вини боржника.

Після перерахунку, здійсненого апеляційним господарським судом, сума 25 % річних, яка підлягає до стягнення з відповідача з 22.10.2014 року по 10.04.2015 року, складає 2127 грн. 74 коп.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За результатами проведеного апеляційним господарським судом перерахунку за період прострочення оплати основного боргу з 22.10.2014 року по 10.04.2015 року з дочірнього підприємства з іноземними інвестиціями "Євро Нафта" компанії "СНД Оіл Петроліум Трейд Корпорейшн" підлягає стягненню 255 грн. 33 коп. 3% річних та 4675 грн. 72 коп. втрат від інфляції.

В апеляційній скарзі відповідач помилково ототожнює проценти річних, передбачені ст.625 Цивільного кодексу України, та проценти за користування чужими коштами.

Проценти річних, про які йдеться у частині другій статті 625 Цивільного кодксу України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 названого Кодексу.

Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов'язання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов'язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у статті 536 Цивільного кодексу України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (стаття 1214 Цивільного кодексу України).

Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 Цивільного кодексу України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 Цивільного кодексу України). Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв'язку з користуванням чужими коштами. Положення ж частини другої статті 625 Цивільного кодексу України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов'язання. Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (стаття 536 Цивільного кодексу України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або Законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов'язання (п.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 року № 14).

Наведені в апеляційній скарзі твердження відповідача про відсутність в матеріалах справи доказів направлення дочірньому підприємству з іноземними інвестиціями "Євро Нафта" компанії "СНД Оіл Петроліум Трейд Корпорейшн" копії позовної заяви та доданих до неї документів спростовуються наявними у справі фіскальним чеком від 18.02.2015 року № 5188 та описом вкладення у цінний лист, з яких вбачається , що дочірньому підприємству з іноземними інвестиціями "Євро Нафта" компанії "СНД Оіл Петроліум Трейд Корпорейшн" на адресу вул. Криворізьке шосе, буд 35, м. Дніпропетровськ було направлено копії заяви та доданих до неї документів.

Відповідач був завчасно повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується наявними у матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.а. 25, 27), був обізнаний про наявність даної справи у провадженні господарського суду, а тому мав можливість ознайомитись з позовною заявою, але такою можливістю не скористався.

14.04.2015 року товариство з обмеженою відповідальністю "Всесвіт" звернулось до господарського суду з заявою про збільшення суми позову. Копія даної заяви та уточненого розрахунку суми позову була направлена позивачем на адресу відповідача 10.04.2015 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи фіскальним чеком від 10.04.2015 року № 7561 та описом вкладення у цінний лист від 10.01.2015 року (а.с. 60, 61), що, в свою чергу, спростовує твердження дочірнього підприємства з іноземними інвестиціями "Євро Нафта" компанії "СНД Оіл Петроліум Трейд Корпорейшн" про протилежне.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що господарським судом дана правильна юридична оцінка обставинам справи, тому висновки суду є законними, обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи, нормам матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.04.2015 року у справі № 904/1280/15 залишити без змін, а скаргу дочірнього підприємства з іноземними інвестиціями "Євро Нафта" компанії "СНД Оіл Петроліум Трейд Корпорейшн" без задоволення.

Головуючий суддя Г.К. Дмитренко

Суддя А.Є. Прокопенко

Суддя Н.Л. Величко

повний текст постанови виготовлений 01.07.15р.