ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2015 року Справа № 904/2921/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дарміна М.О. (доповідач)

суддів: Березкіна О.В., Герасименко І.М.

при секретарі судового засідання: Валяр М.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник, довіреність № 153 від 24.04.15р.

від позивача: ОСОБА_2 представник, довіреність № 153 від 24.04.15р.

від відповідача: Бєлуха А.В. представник, довіреність № 12 від 15.01.15р.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Завод "ПАВЛОГРАДХІММАШ" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.04.2015 року по справі № 904/2921/15

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м.Дніпропетровськ

до Публічного акціонерного товариства "Завод "ПАВЛОГРАДХІММАШ", м.Павлоград, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад суті рішення місцевого господарського суду:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 27.04.2015 року по справі № 904/2921/15 (суддя Петренко І.В.) позовні вимоги задоволені повністю. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Завод "ПАВЛОГРАДХІММАШ" на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 заборгованість зі сплати орендної плати з урахуванням індексу інфляції - 18 197, 26 грн., річні - 144, 74 грн., пеня - 1 775, 98 грн., судовий збір - 1 827, 00 грн.

Рішення господарського суду мотивоване тим, що в порушення умов договору оренди нерухомого майна, відповідач не виконав в повному обсязі свій обов»язок щодо сплати орендної плати за користування орендованим приміщенням, на підставі чого позивач повідомив відповідача про дострокове розірвання договору. Але відповідач не виконав обов»язку з передачі орендованого приміщення позивачу, за актом приймання - передачі приміщення не повернув та продовжує ним користуватись.

Підстави з яких порушено питання про перегляд рішення:

Не погодившись з рішенням господарського суду, Публічне акціонерне товариство "Завод "ПАВЛОГРАДХІММАШ" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.04.2015 року та відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне дослідження доказів та порушення судом норм матеріального та процесуального права. Скаржник вважає, що строк оплати за основним боргом не настав, що виключає можливість нарахування суми боргу з урахуванням індексу інфляції, річних та пені, оскільки не встановлено факту надходження на адресу відповідача рахунків на оплату орендної плати за період з 01.10.2014р. до 17.05.2015р.

Доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу:

У запереченні на апеляційну скаргу позивач вважає вимоги апеляційної скарги незаконними, необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності, оскільки позивач після укладення договору оренди нерухомого майна № 14-04-0245 від 01.10.2014р. щомісячно надавав рахунки на оплату оренди у відповідності до умов договору. Крім того, в п.п.2.5.1 та 2.5.2 договору оренди вказані строки сплати орендних платежів, у договорі оренди зазначені банківські реквізити позивача для перерахування відповідачем орендної плати, тому останній мав можливість та повинен був виконувати свій обов»язок щодо сплати орендної плати. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.04.2015 року по справі № 904/2921/15 - залишити без змін.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.05.2015р. апеляційну скаргу прийнято до розгляду та призначено в судове засідання на 22.06.2015р. колегією суддів у складі: головуючий суддя Дармін М.О. (доповідач), Чус О.В., Березкіна О.В.

Розпорядженням виконуючого обов»язки голови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.06.2015р. змінено склад колегії суддів: головуючий суддя Дармін М.О. (доповідач), Березкіна О.В., Герасименко І.М.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.06.2015р. виправлено описку у першій букві прізвища позивача, яка була допущена в ухвалі Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.05.2015р., на підставі чого вважається правильним прізвище позивача: «ОСОБА_4».

У судовому засіданні 22.06.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обставини справи встановлені апеляційною інстанцією:

01.10.2014р. між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (далі по тексту - позивач) та публічним акціонерним товариством завод "Павлоградхіммаш" (далі по тексту - відповідач) укладено договір № 14-04-0245 оренди нерухомого майна (далі по тексту - договір), відповідно до пункту 1.1 умов якого орендодавець передає у тимчасове користування за плату на визначений даним договором строк, а орендар приймає по акту приймання-передачі квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 12-18).

01.10.2014р. між позивачем та відповідачем підписано акт приймання-передачі приміщення (а.с. 24).

З метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з претензією за вих. № б/н від 30 грудня 2014року, яку відповідач отримав 09 січня 2015року, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення, однак залишив без відповіді та задоволення (а.с.25).

Враховуючи викладені обставини позивач направив на адресу відповідача повідомлення про дострокове розірвання договору за вих. № б/н від 24.04.2015р., яке відповідач отримав 24 лютого 2015року, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.28).

У відповідь позивач отримав від відповідача лист за вих. № 227 від 12.03.2015р. з відмовою виконати вимоги позивача (а.с.31).

Мотиви з яких суд апеляційної інстанції виходив:

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, перевіривши відповідність оскарженого рішення нормам діючого законодавства, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 762 Цивільного кодексу України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму.

Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном.

Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася.

Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Підпунктом 3.4.11 пункту 3.4 договору визначено, що орендар зобов'язаний своєчасно сплачувати орендну плату, передбачену даним договором.

Пунктом 2.1 договору визначено, що орендна плата за користування приміщенням складає:

- в холодні пори року (з 01 жовтня по 31 березня включно) - 5137,00грн. на місяць (підпункт 2.1.1 договору);

- в теплі пори року (з 01 квітня по 30 вересня) - 4282,00 грн. на місяць (підпункт 2.1.2 договору).

В пункті 2.2 договору сторони дійшли згоди, що протягом перших двох місяців оренди (жовтень-листопад 2014р.) діє пільгова орендна ставка, яка складає 1,00 грн. на місяць.

Починаючи з 01.12.2014р. дія пільгової орендної ставки припиняється і орендна плата нараховується та оплачується у розмірах, вказаних в пункті 2.1 даного договору.

Пунктом 2.3 договору визначено, що орендна плата вказана в пункті 2.1 даного договору, включає в себе компенсацію витрат орендодавця на оплату наданих орендарю комунальних послуг, які (витрати) складають:

- витрати на оплату послуг по електропостачанню - 47,00 грн. на місяць (при умові, що місячний об'єм споживання електроенергії не перевищує 150 кВт*годину);

- витрати на оплату послуг по газопостачанню - 33,00 грн. на місяць;

- витрати на оплату послуг по водопостачанню та водовідведенню - 97,00грн. на місяць;

- витрати на оплату послуг по вивезенню сміття - 10,00 грн. на місяць;

- витрати на оплату послуг по опаленню - 855,00 грн. на місяць (в період з 01 квітня по 30 вересня включно).

Вартість послуг телефонного зв'язку та доступу до мережі Internet в орендну плату не включені.

Пунктом 2.4 договору визначено, що орендна плата нараховується орендодавцем, починаючи з дня підписання сторонами акту приймання-передачі, та вказується у рахунках на оплату, наданих орендодавцем.

В порушення умов укладеного між сторонами договору відповідач, станом на 31.12.2014р., жодних платежів не здійснив.

Статтею 763 Цивільного кодексу України визначено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Статтею 782 Цивільного кодексу України визначено, що наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Статтею 795 Цивільного кодексу України визначено, що передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

В силу ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 2.4 договору визначено, що орендна плата нараховується орендодавцем, починаючи з дня підписання сторонами акту приймання-передачі, та вказується у рахунках на оплату, наданих орендодавцем.

Пунктом 2.5.1 договору визначено, що не пізніше 27.10.2014р. здійснюється перший авансовий платіж у розмірі 4284,00 грн.

Частина даного авансового платежу у розмірі 2,00 грн. зараховується в рахунок орендної плати за період з моменту початку оренди до 30.11.2014р. включно.

Залишкова частина авансового платежу у розмірі 4282,00 грн. зараховується в рахунок орендної плати за період часу, перед датою закінчення строку оренди, при цьому в розрахунок приймається ставка орендної плати, яка буде діяти в даний період часу.

Позивачем надано рахунок № 13/г від 13.10.2014 на передплату згідно п.п.2.5.1 договору оренди № 14-04-0245 від 01.10.2014р. на суму 4284,00 грн., який отримано відповідачем 13.10.2014р. (а.с. 83)

Пунктом 2.5.2 договору визначено, що наступні платежі за оренду здійснюються орендарем авансовими платежами щомісячно не пізніше 29 числа календарного місяця, наступного за розрахунковим.

Позивачем надано рахунок № 17/г від 17.11.2014 на орендну плату згідно з договором оренди № 14-04-0245 від 01.10.2014р. за грудень 2014р. на суму 5137,00 грн., який отримано відповідачем 29.11.2014р. (а.с. 84).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо ненастання строку оплати за основним зобов'язанням у зв'язку з неотриманням відповідачем відповідних рахунків на орендну плату.

Згідно з ч. 1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно ст.3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки

Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.

Частиною 6 ст.232 Господарського кодексу України, передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 4.2 договору визначено, що за даним договором орендар несе наступну відповідальність, зокрема:

- у випадку порушення строків сплати орендних платежів - пеня за кожен день прострочки виконання грошових зобов'язань у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу.

Позивач нарахував відповідачу до сплати пеню за загальний період з 28.10.2014р. по 24.03.2015р. (за кожним порушенням сплати оренди окремо) на суму 144,74грн.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши, здійснені місцевим господарським судом розрахунки 18197,26 грн. заборгованості зі сплати орендної плати з урахуванням індексу інфляції; 144,74 грн. річних; 1775,98 грн. пені, колегія судів вважає їх арифметично вірними, обґрунтованими і законими і , що у відповідності до п.1 ч.1 ст. 102 Господарського процесуального кодексу України є підставою для залишення рішенням місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір при задоволенні позову покладається на відповідача, а тому розподіл судових витрат залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 44-49, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Завод "ПАВЛОГРАДХІММАШ" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.04.2015 року по справі № 904/2921/15 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.04.2015 року по справі № 904/2921/15 - залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дати її прийняття.

Повний текст постанови складено 24.06.2015р.

Головуючий суддя М.О.Дармін

Суддя О.В.Березкіна

Суддя І.М.Герасименко