РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2015Справа №910/12116/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Царичанський консервний завод»

до Фізичної особи-підприємця Шереметьєва Олексія Євгеновича

про стягнення 191 415,39 грн.

суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Герман О.В. - представник за довіреністю від 12.01.15

від відповідача не з'явились

В судовому засіданні 24.06.2015 в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Царичанський консервний завод» до Фізичної особи-підприємця Шереметьєва Олексія Євгеновича про стягнення 191 415,39 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 17.07.2013 між сторонами було укладено договір поставки товару № 796, на підставі якого позивачем в період з 20.07.2013 по 12.05.2014 було поставлено товар відповідачу на загальну суму 204 026,60 грн., який був частково оплачений відповідачем. За доводами позивача, відповідач належним чином не виконав свої зобов'язання щодо оплати товару в повному обсязі, у зв'язку з чим у останнього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 191 415,39 грн., з яких: 163 240,15 грн. - основна заборгованість, 25 122,65 грн. - інфляційні втрати та 3 052,59 грн. - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 14.05.2015 порушено провадження у справі № 910/12116/15 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні 10.06.2015.

У судове засідання, призначене на 10.06.2015, представник позивача з'явився, вимоги ухвали суду виконав, надав документи, що були долучені до матеріалів справи та заяву про уточнення розміру позовних вимог, яку просив прийняти до розгляду.

В обґрунтуванні поданої заяви зазначається, що позивачем була допущена арифметична помилка у розрахунках суми поставки, а саме поставка товару була здійснення на суму 203 939,33 грн., а не 204 026,60 грн., як це було зазначено у позовній заяві. Таким чином, сума основної заборгованості відповідача складає 163 152,88 грн., інфляційні втрати - 25 109,22 грн. та 3 050,95 грн. - 3% річних.

Позивач, відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України (із змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 07.07.2010 р. N 2453-VI), вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до п.5 Листа Вищого господарського суду від 14.08.2007 № 01-8/675 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2007 року", якщо в заяві позивача "про уточнення позовних вимог" відсутнє посилання на статтю 22 ГПК та не зазначено, що заяву подано про зміну предмета або підстав позову, господарський суд має виходити з ретельного дослідження змісту поданої заяви та співвідношення такого змісту з раніше заявленими позовними вимогами.

Дослідивши заяву позивача, суд дійшов висновку, що за своїм змістом вказана заява є заявою про зменшення розміру позовних вимог.

Відповідно до п.17 Листа Вищого господарського суду від 20.10.2006, № 01-8/2351 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році та в I півріччі 2006 року" відповідно до частини четвертої статті 22 ГПК позивач вправі до прийняття рішення у справі, зокрема, зменшити розмір позовних вимог. Під зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну (у бік зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, в тому числі ціни позову.

Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК України ціну позову вказує позивач.

Враховуючи викладене, судом приймається вказана заява позивача до розгляду, тобто у справі має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Відповідач в судове засідання 10.06.2015 явку уповноваженого представника не забезпечив, про поважні причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду не виконав, обґрунтованих клопотань щодо своєї неявки не направляв, хоча про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 450, з якого вбачається, що відповідач отримав ухвалу суду 20.05.2015.

Ухвалою суду від 10.06.2015 розгляд справи було відкладено на 24.06.15.

У судове засідання 24.06.2015 з'явився представник позивача, позовні вимоги підтримав та спросив суд задовольнити у повному обсязі.

Відповідач не забезпечив явку уповноваженого представника у судове засідання, вдруге, вимоги ухвали суду не виконав, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 530, з якого вбачається, що відповідач отримав ухвалу суду 15.06.2015. Клопотання про відкладення від відповідача не надходило.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

17 липня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Царичанський консервний завод» (надалі - позивач, постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Шереметьєвим Олексієм Євгеновичем (надалі - відповідача, покупець) було укладено договір № 796 поставки товару (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору постачальник зобов'язується передати у власність покупця товар у відповідності з поданими покупцем замовленнями, а покупець зобов'язується приймати товар та своєчасно сплачувати його вартість на умовах даного договору.

Згідно з п. 1.2. договору асортимент та ціна товару зазначається в специфікації, яка є невід'ємною частиною цього договору.

Вартість партії товару визначається в накладних виписаних на підставі замовлення згідно з цінами затвердженими сторонами в специфікації (п. 4.1. договору).

Покупець перераховує кошти за поставлену партію товару після спливу 30 банківських днів з моменту отримання товару (п. 4.2. договору).

За доводами позивача, ТОВ «Царичанський консервний завод» на виконання умов договору поставив відповідачу товар на загальну суму 203 939,33 грн, що підтверджується видатковими накладними, підписаними уповноваженими представниками сторін. Відповідачем у свою чергу було прийнято товар та частково оплачено на суму 40 786,45 грн, відтак у відповідача виник борг у розмірі 163 152,88 грн.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем направлялася претензія № 14/Пц-14 від 29.07.2014 р. на адресу відповідача з вимогою погасити заборгованість. Вказана претензія залишена з боку відповідача без реагування, борг не погашено.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст. 266 ГК України предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України передбачає, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п. 4.2. договору Покупець перераховує кошти за поставлену партію товару після спливу 30 банківських днів з моменту отримання товару.

Як свідчать матеріали справи, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 203 939,33 грн, що підтверджується видатковими накладними, підписаними уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками (належним чином завірені копії яких містяться в матеріалах справи).

Відповідачем було оплачено товар на суму 40 786,45 грн, що підтверджується виписками з банківського рахунку позивача, а відтак борг становить на момент розгляду справи по суті 163 152,88 грн (203 939,33 грн - 40 786,45 грн).

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, враховуючи приписи п. 4.2. договору виконання грошового зобов'язання відповідача по сплаті за отриманий товар за договором на момент розгляду справи настав.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем був поставлений товар, що підтверджується видатковими накладними, підписаними сторонами, копії яких містяться в матеріалах справи. Проте відповідач, в порушення дійсних домовленостей, не розрахувався за поставлений товар, у зв'язку з чим його заборгованість складає на момент вирішення спору 163 152,88 грн.

Враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив та належних доказів на заперечення відомостей повідомлених позивачем не надав, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги частині стягнення суми основного боргу нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню в сумі 163 152,88 грн.

Крім іншого, позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 25 109,22 грн. та 3% річних у розмірі 3 050,95 грн.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, враховуючи факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання щодо сплати за отриманий товар, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних та інфляційних втрат.

Перевіривши розрахунки позивача, суд встановив, що розмір інфляційних втрат та 3% річних становить суму більшу, ніж заявлено позивачем. Оскільки, з урахуванням норм п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України, суду не надано право виходити за межі позовних вимог без відповідного клопотання позивача, то до стягнення підлягають суми у розмірах, заявлених позивачем: інфляційні втрати - 25 109,22 грн та 3 % річних - 3 050,95 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Таким чином, обов'язок доказування законодавчо покладено на сторони.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За таких обставин, позовні вимоги позивача є правомірними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 ГПК України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Шереметьєва Олексія Євгеновича (03186, м. Київ, бульвар Чоколівський, буд. 19, кв. 36, ідентифікаційний номер ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Царичанський консервний завод» (51000, Дніпропетровська область, Царичанський район, смт Царичанка, вул.. Кірова, буд. 168, ідентифікаційний код 36710304) основну суму заборгованості у розмірі 163 152 (сто шістдесят три тисячі сто п'ятдесят дві) грн 88 коп.; інфляційні втрати у розмірі 25 109 (двадцять п'ять тисяч сто дев'ять) грн 22 коп.; 3 % річних у розмірі 3 050 (три тисячі п'ятдесят) грн 95 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 826 (три тисячі вісімсот двадцять шість) грн 26 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 25.06.2015 року

Суддя Пукшин Л.Г.