РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2015Справа №910/11804/15

за позовом: Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», м.Київ, в особі відокремленого підрозділу «Хмельницька атомна електрична станція», м.Нетішин, код 21313677

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Київський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект», м.Київ,

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Державної фінансової інспекції України, м.Київ,

про стягнення 186 351,64 грн.

Суддя Любченко М.О.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Мисевра Т.А. - по дов.

від третьої особи Чорна Ю.О. - по дов.

Згідно з приписами ст.77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 27.05.2015р. оголошувалась перерва до 17.06.2015р.

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», м.Київ в особі відокремленого підрозділу «Хмельницька атомна електрична станція», м.Нетішин звернувся до господарського суду м.Києва з позовом до відповідача, Публічного акціонерного товариства «Київський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект» про стягнення грошових коштів в сумі 186 351,64 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на результати ревізії фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», яку було проведено Головним контрольно-ревізійним управлінням України та під час проведення якої встановлено безпідставне завищення вартості робіт по здійсненню авторського нагляду за договором №43-902 від 11.03.2009р. Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про отримання Публічним акціонерним товариством «Київський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект» зайвих грошових коштів у сумі 186 351,64 грн.

Позивач у судове засідання 17.06.2015р. не з'явився, представника не направив, всіма правами, що передбачені Господарським процесуальним кодексом України, не скористався.

Проте, наведений учасник судового процесу був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, з огляду на таке.

За приписами п.3.9.1 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (п.4 ч.2 ст.81-1 Господарського процесуального кодексу України), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони про час і місце наступного судового засідання.

Отже, враховуючи, що присутність представника Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» у минулому судовому засіданні підтверджується протоколом від 27.05.2015р. судового засідання, суд дійшов висновку, що позивач був обізнаний про час та місце наступного слухання справи.

Відповідач у відзиві №0711542.115.008.КР-Н від 22.05.2015р. проти задоволення позовних вимог надав заперечення з огляду на те, що вартість робіт була погоджена сторонами у договорі №43-902 від 11.03.2009р., а отже, акт ревізії Головного контрольно-ревізійного управління України не може впливати на договірні зобов'язання сторін.

Ухвалою від 12.05.2015р. залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи 1 без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державну фінансову інспекцію України.

Третя особа у поясненнях без номеру та дати, що надійшли до господарського суду 27.05.2015р., позовні вимоги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Хмельницька атомна електрична станція» підтримала та зазначила, що під час визначення вартості робіт з авторського нагляду було порушено вимоги Державного будівельного стандарту А.2.2-4-2003 «Положення про авторський нагляд за будівництвом будівель і споруд».

З приводу неявки позивача в судове засідання 17.06.2015р. господарський суд зазначає наступне.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Аналогічними правами у відповідності до ст.27 Господарського процесуального кодексу України наділено третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору.

Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

У п.3 Постанови №11 від 17.10.2014р. Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010р., «Смірнова проти України» від 08.11.2005р., «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006р., «Літоселітіс Проти Греції» від 05.02.2004р.)

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Господарським судом прийнято до уваги, що всіма учасниками судового процесу вже було висловлено свою правову позицію по суті спору.

Таким чином, незважаючи на те, позивач не з'явився в судове засідання 17.06.2015р., справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача та третьої особи, дослідивши всі представлені учасниками судового процесу докази, господарський суд встановив:

За змістом ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно з ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як свідчать матеріали справи, 11.03.2009р. між Відкритим акціонерним товариством «Київський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект» (яке було перейменоване на Публічне акціонерне товариство «Київський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект») (виконавець) та Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Хмельницька атомна електрична станція» (замовник) було укладено договір №43-902 на проведення авторського нагляду, згідно з п.1.1 якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання з проведення авторського нагляду по підвищенню безпеки після запуску енергоблоку №2 ОП ХПЕС на 2009р.

За умовами п.2.1 договору №43-902 від 11.03.2009р. за здійснення авторського нагляду замовник перераховує виконавцю 298 696,50 грн. (з урахуванням податку на додану вартість).

Виконавець має право змінювати структуру витрат в межах затвердженої договірної ціни. Договірна ціна є динамічною і може уточнюватись контрагентами шляхом оформлення відповідної додаткової угоди (п.п.2.3, 2.4 договору №43-902 від 11.03.2009р.).

Договір набуває сили з моменту підписання його сторонами та діє повного виконання контрагентами своїх обов'язків за правочином ( п.6.1 договору №43-902 від 11.03.2009р.).

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір №43-902 від 11.03.2009р. як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків з виконання робіт.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами зі ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За твердженнями позивача, які з боку відповідача підтверджені, сторонами свої зобов'язання за договором №43-902 від 11.03.2009р. було виконано належним чином, зокрема, Публічним акціонерним товариством «Київський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект» було здійснено авторський нагляд по підвищенню безпеки після запуску енергоблоку №2 ОП ХПЕС на 2009р. загальною вартістю 242 442,76 грн., про що сторонами складено відповідні акти.

На підтвердження факту виконання робіт відповідачем було представлено до матеріалів справи акти №19 від 29.07.2009, №20 від 29.07.2009р., №21 від 29.07.2009р., №27 від 29.07.2009р., №30 від 31.08.2009р. та №35 від 31.08.2009р. Вказані акти підписано представниками сторін обох сторін та скріплено печатками суб'єктів господарювання без жодних зауважень та заперечень.

Крім того, з наявних в матеріалах справи документів вбачається, що господарським судом міста Києва розглядалась справа №910/12557/13 за позовом Публічного акціонерного товариства «Київський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект» до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про стягнення заборгованості за договором №43-902 від 11.03.2009р.

Рішенням від 06.08.2013р. по справі №910/12557/13, яке залишено в силі постановою від 13.11.2013р. Київського апеляційного господарського суду, стягнуто з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь Публічного акціонерного товариства «Київський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект», в тому числі, заборгованість в сумі 53 109,12 грн. з оплати робіт, виконаних за договором №43-902 від 11.03.2009р. та прийнятих за актами №49 від 31.05.2010р. і №49 від 30.04.2010р.

У наведеному судовому акті було встановлено, що Публічним акціонерним товариством «Київський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект» в межах договору №43-902 від 11.03.2009р. було належним чином виконано роботи за актами №49 від 31.05.2010р. та №49 від 30.04.2010р.

Статтею 35 Господарського процесуального кодексу України передбачено підстави звільнення від доказування. Зокрема, господарським процесуальним законодавством визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Аналогічну позицію щодо преюдиціальної дії рішень суду наведено у п.2.6 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Преюдиціальність - це обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Наведеної позиції також дотримується Вищий господарський суд України у постановах від 30.01.2013р. по справі №5020-660/2012 та від 06.03.2014р. по справі №910/11595/13.

Отже, рішення від 06.08.2013р. господарського суду м.Києва по справі №910/12557/13 має преюдиціальне значення, а встановлені ним факти повторного доведення не потребують.

Одночасно, сторонами також підтверджено, що умови договору щодо внесення плати за проведення авторського нагляду також виконано, а саме Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» перераховано відповідачу грошові кошти в сумі 242 442,76 грн.

Як свідчать матеріали справи, Головним контрольно-ревізійним управлінням України на виконання п.2.35 Плану контрольно-ревізійної роботи на ІІІ квартал 2010р. було проведено ревізію господарської діяльності Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» та її 13 відокремлених підрозділів за період з 01.04.2008р. по 30.06.2010р., якою встановлено ряд порушень та недоліків, що відображені в акті №05-21/168 від 27.10.2010р. та довідках ревізій цих підрозділів.

За наслідками проведення ревізії Головним контрольно-ревізійним управлінням України було висунуто Державному підприємству «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» вимогу №32-14/403 від 01.12.2010р. про усунення порушень, в якій зазначено про фактично Публічним акціонерним товариством «Київський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект» було завищено вартість виконаних робіт та наявний розмір кредиторської заборгованості, що вказує на порушення вимог Державних будівельних норм в частині ДБН А.2.2.4-2003 «Положення про авторський нагляд за будівництвом будівель і споруд», а отже, грошові кошти, сплачені за договором №43-902 від 11.03.2009р. в сумі 186 361,64 грн., підлягають стягненню з Публічного акціонерного товариства «Київський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект» як зайво сплачені.

Не погоджуючись з вимогами Державної фінансової інспекції України позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом про визнання незаконною та скасування вимоги №32-14/403 від 01.12.2010р. Головного контрольно-ревізійного управління.

Постановою від 12.06.2013р. Окружного адміністративного суду м.Києва по справі №2а-19526/10/2670 в задоволенні позову Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» було відмовлено.

Постановою від 29.04.2014р. Київського апеляційного адміністративного суду постанову від 12.06.2013р. Окружного адміністративного суду м.Києва в частині відмови в задоволенні позову щодо визнання протиправною та скасування вимоги №32-14/403 від 01.12.2010р. Головного контрольно-ревізійного управління щодо завищення вартості договірних робіт, в тому числі, Публічним акціонерним товариством «Київський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект», було скасовано.

Постановою від 07.10.2014р. Вищого адміністративного суду України постанову від 29.04.2014р. Київського апеляційного адміністративного суду було скасовано.

Отже, враховуючи визнання в судовому порядку обґрунтованості вимоги №32-14/403 від 01.12.2010р. Головного контрольно-ревізійного управління заявник звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 186 351,64 грн., які було отримано останнім на підставі договору №43-902 від 11.03.2009р., як зайво отриманих.

Оцінюючи подані сторонами та третьою особою докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Хмельницька атомна електрична станція». При цьому, господарський суд виходить з наступного.

Частиною 3 ст.6 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

У ст.629 Цивільного кодексу України зазначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Конституційним Судом України у рішенні від 11.07.2014р. №7-рп/2013 по справі за конституційним зверненням громадянина Козлова Дмитра Олександровича щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» наголошено, що свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства.

Статтею 180 Господарського кодексу України встановлено, що при укладанні господарських договорів сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити, зокрема, ціну договору. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними.

У ст.632 Цивільного кодексу України закріплено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Як вказувалось вище, загальну вартість авторського нагляду за договором сторонами було погоджено у п.2.1 договору №43-902 від 11.03.2009р. на рівні 298 696,50 грн. Договірна ціна також була визначена сторонами у додатку №1 договору №43-902 від 11.03.2009р. та в загальному кошторисі робіт по проведенню авторського нагляду, а також відображена у конкретних актах, на підставі яких позивачем приймались роботи з проведення авторського нагляду.

Тобто, сторонами під час укладення договору №43-902 від 11.03.2009р. на основі вільного волевиявлення було погоджено умови щодо ціни. При цьому, така ціна була визначена спільною волею сторін, а не самостійно відповідачем.

Доказів укладання будь-яких додаткових угод щодо зміни ціни за спірним правочином сторонами до матеріалів справи представлено не було, як і не представлено доказів звернення позивача до відповідача з пропозицією стосовно внесення змін до договору №43-902 від 11.03.2009р. в частині визначення вартості авторського нагляду.

Крім того, судом враховано, що фактично зобов'язання з проведення авторського нагляду по підвищенню безпеки після запуску енергоблоку №2 ОП ХПЕС відповідачем виконано, про що складено, підписано та скріплено печаткою суб'єктів господарювання відповідні акти, які були предметом розгляду, в тому числі, в межах справи №910/12557/13.

Одночасно, умовами спірного правочину також не передбачено випадків, в яких змінювалась би вартість авторського нагляду відповідача після підписання актів. Зокрема, вказаним договором контрагентами не погоджено, що ціна послуг залежить від результатів перевірок Головного контрольно-ревізійного управління України.

При цьому, судом враховано, що кінцева вартість фактично здійсненого та оплаченого позивачем авторського нагляду була меншою, аніж погоджено умовами спірного правочину.

До того ж, зміна вартості робіт після їх фактичного виконання суперечить приписам ст.632 Цивільного кодексу України стосовно того, що зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Таким чином, за висновками суду, посилання позивача на результати перевірки, яку було проведено Головним контрольно-ревізійним управлінням України, як на підставу позовних вимог, є неправомірними, оскільки виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами правочину та не можуть ніяким чином їх змінювати, а є лише підставою для притягнення до відповідальності посадових осіб у встановленому законом порядку Аналогічну позицію наведено у постановах від 17.06.2014р., від 10.02.2015р. та від 04.03.2015р. Вищого господарського суду України по справах №910/20699/13, №906/1193/14 і №904/5477/14.

За таких обставин, враховуючи викладене вище, приймаючи до уваги позицію Вищого господарського суду України та Конституційного суду України, з огляду на зміст заявлених позовних вимог та фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Державного підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Хмельницька атомна електрична станція» до Публічного акціонерного товариства «Київський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект» про стягнення грошових коштів в сумі 186 351,64 грн., є необґрунтованими та такими, що підлягають залишенню без задоволення.

Всі інші доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Судовий збір за згідно з ч.5 ст.49 Господарського процесуального кодексу України залишається за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в повному обсязі у задоволенні позову Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», м.Київ в особі відокремленого підрозділу «Хмельницька атомна електрична станція», м.Нетішин до Публічного акціонерного товариства «Київський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект» про стягнення грошових коштів в сумі 186 351,64 грн.

У судовому засіданні 17.06.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 22.06.2015р.

Суддя Любченко М.О.