ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

"27" січня 2015 р. Справа № 911/4849/14

за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», м. Дніпропетровськ,

до відповідача фізичної особи підприємця ОСОБА_1, с. Горенка Києво-Святошинського району,

про стягнення 7 535,86 грн.

Суддя О.В. Конюх

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2, уповноважений, довіреність від 15.04.2014р. №1282-О;

від відповідача: не зявився;

СУТЬ СПОРУ:

позивач публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», м. Дніпропетровськ, звернувся до господарського суду Київської області з позовом від 09.10.2014р. до відповідача фізичної особи підприємця ОСОБА_1, с. Горенка Києво-Святошинського району, в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 7 535,86 грн., яка складається з: 7 452,76 грн. основного боргу, 72,68 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 10,42 грн. пені за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, а також покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги позивача обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 своїх зобовязань за договором банківського обслуговування від 24.01.2014р.

Ухвалою господарського суду Київської області від 13.11.2014р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №911/4849/14 та призначено справу до розгляду на 02.12.2014р. Розгляд справи неодноразово відкладався.

Ухвалою господарського суду Київської області від 13.01.2015р. строк розгляду спору у справі №911/4849/14 продовжено та відкладено розгляд справи на 27.01.2015р.

В судовому засіданні 27.01.2015р. був присутній повноважний представник позивача. Відповідач у судові засідання 02.12.2014р., 16.12.2014р., 13.01.2015р. та 27.01.2015р. свого представника не направив, витребувані ухвалами суду від 13.11.2014р., 02.12.2014р., 16.12.2014р. та від 13.01.2015р. документи і відзив на позов не подав, про причини незявлення суд належним чином не повідомив, хоча про дату, час та місце проведення судових засідань повідомлявся належним чином.

Відповідно до пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час та місце розгляду справи у разі виконання судом вимог частини першої ст. ст. 87, 64 ГПК України. За змістом зазначених статей, зокрема, в разі якщо ухвалу було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Суд, у відповідності до вимог ст. 64 ГПК України, направляв відповідачу на належну адресу, вказану у позовній заяві, яка відповідає даним Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, копії ухвал господарського суду від 13.11.2014р., 02.12.2014р., 16.12.2014р. та від 13.01.2015р. рекомендованим листом з повідомленням. Поштові відправлення повернуто підприємством звязку з посиланням на відсутність адресата за зазначеною адресою.

Відповідно до пункту 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до права суду, передбаченого ст. 75 ГПК України, справа розглянута за наявними матеріалами.

Розглянувши позов публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», м. Дніпропетровськ (далі по тексту ПАТ КБ «ПриватБанк», Банк) до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с. Горенка Києво-Святошинського району (далі по тексту ФОП ОСОБА_1А.), вислухавши пояснення представників позивача, всебічно та повно вивчивши зібрані у справі докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів.

Відповідно до частини 1 ст. 1066, частин 1, 2 ст. 1067 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.

Відповідно до ст. 1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. При цьому права та обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1054, частиною 1 ст. 1055, частиною 1 ст. 10561 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до вищезазначених норм закону, 24.01.2014р. ФОП ОСОБА_1 підписано заяву про відкриття рахунку та картку із зразками підписів і відбитка печатки, якою відповідач приєднався до Умов та правил надання банківських послуг, тарифів банку (далі по тексту Умови), які разом із заявою складають Договір банківського обслуговування від 24.01.2014р. на наступних умовах:

- вид кредиту «кредитний ліміт на поточний рахунок» корпоративного клієнта, який надається на поповнення оборотних коштів та здійснення поточних платежів в межах кредитного ліміту (12 000,00 грн.). Банк здійснює обслуговування ліміту клієнта, яке полягає в проведенні його платежів зверх залишку коштів на поточному рахунку Клієнта, при наявності вільних грошових ресурсів, за рахунок кредитних коштів в межах ліміту шляхом дебетування поточного рахунку. При цьому утворюється дебетове сальдо (пункт 3.2.1.1. Умов);

- періодом безперервного користування кредитом є період часу, на протязі якого безперервно існувало дебетове сальдо на поточному рахунку. Початком періоду безперервного користування кредитом вважається перший день, починаючи з якого безперервно існувало дебетове сальдо на поточному рахунку клієнта при закритті банківського дня. Зменшення або збільшення заборгованості за кредитом в цей період не впливають на зміну дати закінчення періоду безперервного користування кредитом. Датою закінчення періоду безперервного користування кредитом вважається день, по закінченні якого на поточному рахунку зафіксовано нульове дебетове сальдо. Період безперервного користування кредитним лімітом на поточному рахунку не більше 35 днів. (пункт 3.2.1.1.11 Умов);

- за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку клієнта при закритті банківського дня клієнт сплачує відсотки, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від терміну користування кредитом (диференційована процентна ставка). Порядок розрахунку відсотків: за період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнуління дебетового сальдо в одну з дат до 25-го числа поточного місяця, якщо дебетове сальдо на поточному рахунку утворилося з 1-го до 20-го (включно) числа поточного місяця або до 25-го числа наступного місяця, якщо дебетове сальдо на поточному рахунку утворилося з 21-го до кінцевого числа поточного місяця (далі «період,в який дебетове сальдо підлягає обнуління»), розрахунок відсотків проводиться за процентною ставкою у розмірі 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості (підпункт 3.2.1.4.1.1. Умов);

- у випадку необнулення дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнулінню, на протязі 90 днів з кінцевої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулюванню, клієнт сплачує банку за користування кредитом відсотки в розмірі 36 (тридцять шість)% річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнулінню (пункт 3.2.1.4.1.2. Умов);

- у разі непогашення кредиту впродовж 90 днів з дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягає обнуленню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнуленню, кредит вважається простроченим, а грошові зобовязання клієнта з погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні клієнтом будь-якого з грошових зобовязань клієнт сплачує банку відсотки за користуванням кредитом у розмірі 56% річних від суми залишку непогашеної заборгованості. У разі порушення клієнтом будь-якого з грошових зобовязань і при реалізації права банку на встановлення іншого терміну повернення кредиту, передбаченого Умовами та правилами надання банківських послуг, клієнт сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення, виходячи з 360 днів у році. Сплата пені здійснюється з дня наступного за датою порушення зобовязань (підпункт 3.2.1.4.1.3. Умов);

- клієнт сплачує банку винагороду за використання ліміту 1-го числа кожного місяця в розмірі 0,9% від суми максимального сальдо кредиту, що існувало на кінець банківського дня за попередній місяць шляхом списання винагороди із своїх рахунків. При зміні ліміту банк може вимагати винагороди від різниці між встановленим лімітом та колишнім лімітом (пункт 3.2.1.4.4. Умов);

- при порушенні клієнтом будь-якого із зобовязань по сплаті процентів, строків повернення кредиту, винагороди, клієнт сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (пункт 3.2.1.5.1. Умов);

- нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобовязань здійснюється протягом 3-х років з дня, коли відповідне зобовязання мало бути виконано клієнтом (пункт 3.2.1.5.4. Умов).

Відповідно до частини 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Як вбачається з виписки по рахунку ФОП ОСОБА_1 за період з 24.01.2014р. по 08.10.2014р., банк належним чином та в повному обсязі виконав взяті на себе зобовязання згідно Умов, надавши відповідачу кредит в межах встановленого ліміту.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено у статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позивач визнає за відповідачем часткову оплату заборгованості по кредиту, на підтвердження чого позивачем банківські виписки за період з 01.06.2014р. по 08.10.2014р. та за період з 06.10.2014р. по 21.01.2015р.

Відповідно до ст. ст. 36, 43 ГПК України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як вбачається з виписки по рахунку ФОП ОСОБА_1 за період з 06.10.2014р. по 21.01.2015р., відповідач у строки, встановлені Умовами та Правилами надання банківських послуг, згідно Тарифів банку, дебетове сальдо не обнулив. Так, враховуючи здійснення відповідачем часткових погашень заборгованості, які зараховувались банком в порядку, передбаченому договором банківського обслуговування, станом на 08.10.2014р. заборгованість відповідача по тілу кредиту становила 7452,76 грн., а станом на 21.01.2014р. - 6311,58 грн.

Крім того, відповідно до частини 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Як встановлено судом, Договором банківського обслуговування від 24.01.2014р. для розрахунку процентів за користування кредитним лімітом встановлена диференційована процентна ставка, відповідно до якої при не обнуленні дебетового сальдо протягом 90 днів з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, процентна ставка складає 36% річних, а в разі непогашення кредиту починаючи з 91 дня після дати завершення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, кредит вважається простроченим, а грошові зобовязання клієнта вважаються порушеними. При порушенні клієнтом зобовязань процентна ставка становить 56% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

Виходячи з вищевикладеного, враховуючи динаміку грошових відносин сторін (здійснення часткових погашень, щоденне збільшення періоду прострочення) судом встановлено, що станом на 08.10.2014р. заборгованість відповідача по процентам становила 72,68 грн., а станом на 21.01.2014р. - 29.47 грн., виходячи з розрахунку диференційованої процентної ставки, передбаченої Договором банківського обслуговування від 24.01.2014р.

Перевіривши правильність запропонованого позивачем розрахунку згідно представлених банківських виписок, господарський суд прийшов до висновку, що позивачем обґрунтовано проводилося зарахування частини перерахованих відповідачем грошових коштів в рахунок оплати процентів за користування кредитними коштами, нарахованих внаслідок непогашення кредиту за Договором та заборгованості за кредитом.

Викладені дії позивача узгоджуються з положеннями статті 534 ЦК України, згідно якої у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у черговості, згідно якої сплаті основного боргу передує сплата процентів і неустойки.

Після порушення провадження (13.11.2014р.) у справі №911/4849/14 відповідачем здійснено часткове погашення заборгованості, про що свідчить залучена до матеріалів справи виписка за період з 06.10.2014р. по 21.01.2015р. по рахунку відповідача.

Відповідно до пункту 4.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.11.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» господарський суд припиняє провадження у справі у звязку із відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК України), зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу) в процесі розгляду справи, якщо між сторонами у звязку з цим не залишилось неврегульованих питань.

Таким чином, відповідно до пункту 1-1 частини першої ст. 80 ГПК України, провадження у справі №911/4849/14 в частині основного боргу в сумі 1141,18 грн. та процентам за користування кредитом на суму 43,21 грн. належить припинити.

за таких обставин, сума заборгованості за кредитом станом на день розгляду справи становить 6 311,58 грн., по процентам за користування кредитом становить 29,47 грн.

Відповідно до частини 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання. Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як н підставу своїх вимог і заперечень.

Суд неодноразово ухвалами від 13.11.2014р., 02.12.2014р., 16.12.2014р. та від 13.01.2015р. зобовязував відповідача подати суду докази, що підтверджують погашення ФОП ОСОБА_1 кредитного ліміту, процентів та штрафних санкцій за Договором банківського обслуговування від 24.01.2014р. Відповідач відзив на позов не подав, доказів належного виконання своїх зобовязань за Договором не представив та доводи позивача не спростував.

У звязку із простроченням відповідачем грошових зобовязань за Договором, позивач просить суд також стягнути з відповідача пеню в сум 10,42 грн., передбачену пунктом 3.18.5.1 Умов, виходячи з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожен день прострочення. Щодо зазначених вимог суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно до визначення частини 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється в письмовій формі.

Пунктом 3.2.1.5.1. Умов передбачено, що при порушенні клієнтом будь-якого із зобовязань по сплаті процентів, строків повернення кредиту, винагороди, клієнт сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до частини 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно частини 2 ст. 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Стаття 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Постановою правління НБУ від 09.08.2013р. №315 «Про регулювання грошово-кредитного ринку» розмір облікової ставки НБУ встановлений на рівні 6,5%. Постановою правління НБУ від 14.04.2014р. №212 «Про регулювання грошово-кредитного ринку» розмір облікової ставки НБУ встановлений на рівні 9,5%. Постановою правління Національного банку України від 15.07.2014р. №417 «Про регулювання грошово-кредитного ринку» розмір облікової ставки НБУ встановлений на рівні 12,5%.

Відповідно до вказаних норм закону перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем, суд встановив, що поданий позивачем розрахунок виконано арифметично вірно та у відповідності до чинного законодавства та станом на день звернення позивача з позовом до суду належна до стягнення з відповідача пеня складає 10,42 грн. Суд звертає увагу на те, що у звязку із збільшенням періоду прострочення станом на 21.01.2015р. належна до стягнення з відповідача пеня складає 19,47 грн. Разом із тим, позивачем не подавалась заява про збільшення розміру позовних вимог, а суд, приймаючи рішення, не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог.

З метою досудового врегулювання спору позивач направляв ФОП ОСОБА_1 претензію від 19.09.2014р. №E0209K3M8O05E, в якій просив відповідача негайно погасити прострочену заборгованість в повному обсязі за реквізитами, встановленими умовами Договору банківського обслуговування від 24.01.2014р., про що свідчать копії фіскального чеку «Укрпошти» від 29.09.2014р. №5134 та опису вкладення в цінний лист від 29.09.2014р. №700. Доказів того, що відповідач надав відповідь на зазначену вище претензію або задовольнив вимоги позивача та належним чином сплатив існуючу заборгованість за Договором, суду не подано.

За таких обставин, повно та ґрунтовно дослідивши наявні у справі докази, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи розрахунки позивача, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, законними та такими, що підлягають частковому задоволенню. Суд приймає рішення про стягнення з відповідача фізичної особи підприємця ОСОБА_1 на користь позивача публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 6 351,47 грн. заборгованості за Договором банківського обслуговування від 28.04.2011р., яка складається з: 6 311,58 грн. основного боргу, 29,47 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 10,42 грн. пені за несвоєчасне виконання грошових зобовязань. В частині стягнення заборгованості по кредиту в сумі 1141,18 грн. та процентів за користування кредитними коштами в сумі 43,21 грн. суд на підставі пункту 1-1 частини першої ст. 80 ГПК України провадження у справі припиняє.

Частиною другою статті 49 ГПК передбачено, що в разі, коли спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною. Передбачені нею наслідки можуть наставати в разі неправомірної бездіяльності винної особи, яка не вжила заходів до поновлення порушених нею прав і законних інтересів іншої особи (зокрема, ухилялася від задоволення її заснованих на законі вимог), що змусило останню звернутися за судовим захистом. Зазначеної правової позиції дотримується і Вищий господарський суд України в пункті 4.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України». За таких обставин, відшкодування судового збору позивачу суд покладає на відповідача в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 11, частиною 1 ст. 509, ст. ст. 525, 526, 530, частиною 1 ст. 546, ст. 547, частиною 3 ст. 549, ст. ст. 610, частиною 1 ст. 612, частиною 2 ст. 614, ст. ст. 629, 634, частиною 1 ст. 1048, ст. 1054, частиною 1 ст. 1055, частиною 1 ст. 10561, частиною 1 ст. 1066, частинами 1, 2 ст. 1067, ст. 1069 Цивільного кодексу України, статтями 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, частиною 6 ст. 231, частиною 2 ст. 343 Господарського кодексу України, статтями 33, 49, 69, 75, 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (08105, АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1)

на користь публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, )

6 311,58 грн. (шість тисяч триста одинадцять гривень пятдесят вісім копійок) заборгованості за кредитом,

29,47 грн. (двадцять девять гривень сорок сім копійок) заборгованості по процентам за користування кредитом,

10,42 грн. (десять гривень сорок дві копійки) пені за несвоєчасне виконання грошових зобовязань,

1827,00 грн. (одну тисячу вісімсот двадцять сім гривень нуль копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. Провадження у справі №911/4849/14 в частині стягнення заборгованості по кредиту в сумі 1141,18 грн. та процентів за користування кредитом в сумі 43,21 грн. припинити.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

Суддя О.В. Конюх

Повний текст рішення підписано 10.02.2015р.