ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2015 р. Справа№ 914/1308/15

За позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Львів,

до відповідача: Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго», м.Львів,

про стягнення 33' 295,01 грн.

Суддя Яворський Б.І.

при секретарі Кубара А.

Представники:

від позивача: Козак Н. В.

від відповідача: Терех-Лагодюк О.М.

На розгляд господарського суду Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» подано позов до Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» про стягнення 33' 295,01 грн.

Ухвалою суду від 23.04.2015р. порушено провадження у справі, яку призначено до розгляду на 19.05.2015р. У судових засіданнях 19.05.2015 р. та 02.06.2015 р. оголошувалася перерва. Ухвалою суду від 02.06.2015 р. строк розгляду справи продовжувався на 15 днів.

У судове засідання 23.06.015р. представник позивача з'явився, заявлені позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач у порушення умов договору купівлі-продажу природного газу №13/3371-БО-21 не оплатив вчасно повну вартість отриманого природного газу. За порушення строків оплати відповідачу нараховано 27' 745,81 грн. - пені, 5' 549,16 грн. - 3% річних та 0,04 грн. - інфляційних втрат.

У судове засідання 23.06.2015р. представник відповідача з'явився, проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві та доповненні до відзиву. Зазначив, що позивачем при проведенні розрахунку 3% річних та пені необґрунтовано включено в період заборгованості дати фактичної сплати заборгованості, а також період січня 2013р., оскільки договір був підписаний тільки у лютому 2013р. Крім того, відповідач просив зменшити розмір пені на 99%, обґрунтовуючи своє прохання важким матеріальним становищем.

Щодо доповнення до відзиву, то позивач подав письмові пояснення, в яких деталізував спосіб нарахування штрафних санкцій та зазначив, що відповідно до п.4.1 договору остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. Тому, на думку позивача, датою виникнення заборгованості відповідача є 14 число місяця. Аналогічну позицію позивач підтримав щодо нарахування 3% річних. Проти задоволення заяви відповідача про зменшення заявленої до стягнення суми пені на 99 % позивач заперечив, мотивуючи заперечення аналогічним важким фінансовим становищем компанії.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників позивача та відповідача, повно, всебічно і об'єктивно з'ясувавши усі обставини справи в їх сукупності, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено таке.

12.02.2013 р. між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" та Львівським комунальним підприємством «Залізничнетеплоенерго» укладено договір №13/3371-БО-21 про закупівлю природного газу, відповідно до п.1.1 якого продавець (позивач у справі) зобов'язується поставити покупцю (відповідачу у справі) імпортований природний газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на митну територію України ПАТ «НАК «Нафтогаз України»), а покупець зобов'язується прийняти і оплатити природний газ в обсязі, зазначеному у п.1.2 договору.

Відповідно до п.4.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Термін поставки газу з 01.01.2013р. по 31.12.2013р. Строк дії договору сторони погодили в п.10.1 - до 31.12.2013 р., а в частині розрахунків - до їх повного виконання. У цьому ж пункті сторони передбачили, що договір поширює свою дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2013р.

За порушення строків здійснення оплати позивач просить стягнути з відповідача пеню, відсотки річних та інфляційні втрати.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Між сторонами у справі виникли зобов'язання з приводу поставки товару на підставі договору купівлі-продажу.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму(ч.1 ст. 655 ЦК України).

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності з частиною першою статті 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Строк оплати поставленого газу сторони погодили у п.4.1 договору - оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

В силу статті 610, частини першої статті 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З приводу стягнення штрафних санкцій суд зазначає наступне.

Згідно ч.3 ст.631 ЦК України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Як уже зазначалося, у п.10.1 договору сторони передбачили, що договір поширює свою дію на відносини, що фактично склалися між ними з 01.01.2013р. Тому не заслуговує на увагу твердження відповідача про неправомірність нарахування пені та 3% річних за зобов'язання січня 2013р.

Суд погоджується із запереченням відповідача щодо правомірності включення позивачем в розрахунок пені та інфляційних втрат днів фактичної сплати суми боргу, оскільки день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені (п.1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 р. №14), хоча на правильність нарахування інфляційних втрат це не вплинуло.

Відповідач просить зменшити розмір пені на 99%, обґрунтовуючи свою позицію важким матеріальним становищем підприємства. Позивач проти задоволення такого клопотання заперечив, зазначивши, що його фінансовий стан також складний.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (п. 1 ст. 233 ГК України).

Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Також суд враховує те, що до моменту подачі позову відповідач у повному обсязі розрахувався за одержаний природний газ. При цьому, із матеріалів справи вбачається, що невчасна оплата за одержаний газ спричинена невідповідністю затверджених тарифів на теплову енергію фактичним витратам на їх виробництво, інфляційними процесами в економіці. На підставі викладених обставин, суд прийшов до висновку про можливість зменшення розміру нарахованої позивачем пені до 16' 500,00 грн.

Згідно ч.4 ст.232 ГК України відсотки за неправомірне користування чужими коштами справляються по день сплати суми цих коштів кредитору, якщо законом або договором не встановлено для нарахування відсотків інший строк. Тому включення позивачем дня сплати боргу у період нарахування 3% річних є правильним.

Відповідно до ч.2 ст.4-3 та ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ст.43 ГПК України).

Відповідно до п.2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011р. якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

У силу вимог ст.49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача, оскільки спір виник з його неправомірних дій.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.11, 509, 530, 610, 612 Цивільного кодексу України та ст.ст. 3, 12, 33, 34, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задоволити частково.

2.Стягнути Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» (79054, м. Львів, вул. С.Петлюри, буд.4А, ідентифікаційний ) на користь Публічного акціонерного товариста "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул.Б.Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний ) 16' 500,00 грн. - пені, 0,04 грн. - інфляційних втрат, 5' 549,16 грн. - 3% річних та 1' 827,00 грн. - судового збору.

3.У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4.Наказ видати відповідно до ст.116 ГПК України.

У судовому засіданні 23.06.2015р. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення, повний текст складений та підписаний 25.06.2015р.

Суддя Яворський Б.І.