РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2015Справа №910/11637/15
За позовом фізичної особи-підприємця Кондратенка Віктора Івановича

до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»про зобов'язання вчинити дії

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача: Порхун С.В. - представник за довіреністю;

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року ФОП Кондратенко В.І. звернувся до Господарського суду м. Києва з указаним позовом.

Позивач зазначив, що всупереч умовам укладеного між ним і відповідачем договору на розрахунково-касове обслуговування № 43148 від 05.05.2014, відповідач не виконав платіжні доручення щодо перерахування з його рахунку на рахунок отримувача 86727 грн.

З наведених підстав позивач просив задовольнити позов, зобов'язати відповідача перерахувати грошові кошти з його рахунку № 4701, відкритого у банку відповідача, на його рахунок № 1 в АТ «Райффайзен Банк «Аваль», МФО 380805, шляхом виконання платіжних доручень № 19 від 26.02.2015 та № 21 від 09.04.2015.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги.

Відповідач відзив на позовну заяву не подав, уповноваженого представника у судове засідання не направив, хоча про час і місце його проведення повідомлений у встановленому законом порядку.

Суд вважає можливим розглянути справу відповідно до вимог ст. 75 ГПК України за наявними в ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 05.05.2014 між позивачем (Клієнт) та відповідачем (Банк) укладено договір на розрахунково-касове обслуговування № 43148, згідно з умовами якого Банк відкрив Клієнту поточний рахунок у гривні № 4701 (далі - договір) для зберігання коштів та здійснення його розрахунково-касового обслуговування відповідно до тарифів Банку, в порядку і на умовах, визначених договором.

Згідно з п. 3.2.1 договору, Клієнт має право самостійно розпоряджатись грошовими коштами на рахунках, окрім випадків обмеження такого права, встановлених чинним законодавством України.

Відповідно до умов п. 2.2 договору, списання Банком грошових коштів з Рахунку здійснюється за дорученням Клієнта або без його доручення у випадках, передбачених чинним законодавством України.

Пунктами 3.3.2-3.3.3 договору визначено, що Банк зобов'язується вести комплексне розрахунково-касове обслуговування рахунків та виконувати за дорученням Клієнта розрахункові, касові і інші операції, які не суперечать та передбачені для даного виду рахунків чинним законодавством України та банківськими правилами. Здійснювати розрахунково-касове обслуговування рахунків у визначений внутрішніми документами Банку робочій час, крім суботи, неділі та святкових і неробочих днів.

Відповідно до умов розділу 8 договору, договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін (05.05.2015) і діє протягом невизначеного строку.

07.07.2014 між позивачем та відповідачем укладено додатковий договір № 190647/1 про обслуговування клієнта з використанням системи дистанційного обслуговування «Клієнт-Банк» до договору № 43148 від 05.05.2014, відповідно до умов якого Банк взяв на себе зобов'язання здійснювати обслуговування Клієнта з використанням системи дистанційного обслуговування «Клієнт-Банк», тобто здійснювати розрахункові операції за дорученням Клієнта з використанням розрахункових документів в електронній формі та приймати такі документи, що передаються по каналах електронного зв'язку на умовах, передбачених договором про розрахунково-касове обслуговування і цим договором, діючим законодавством України і внутрішніми правовими актами Банку.

Викладені обставини підтверджуються поясненнями позивача та наявною у матеріалах справи копією указаних договорів.

Судом встановлено, що позивач належним чином оформив та надав на виконання відповідачу платіжні доручення № 19 від 26.02.2015 на суму 82576 грн. та № 21 від 09.04.2015 на суму 4151 грн.

Доказів виконання зазначених платіжних доручень не надано.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Положеннями ч. 1 ст. 1066 ЦК України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1068 ЦК України, банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Статтею 1071 ЦК України визначено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом (стаття 1074 ЦК України).

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися коштами на власний розсуд (п. 1.6. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004).

Пунктом 1.30 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено, що платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Відповідно до п. 8.1 ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі (п. 30.1 ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).

Судом встановлено, що відповідачем не виконано платіжні доручення позивача на загальну суму 86727 грн. Як вбачається з довідки ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (вих. 63/1258 від 14.04.2015), станом на 14.04.2015 залишок коштів на поточному рахунку позивача (№ 4701) становить 86776,27 грн., тобто залишкова сума коштів на рахунку позивача є достатньою для виконання зазначених останнім платіжних доручень.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене кореспондується з положеннями ст.ст. 525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Отже, невиконання наданих позивачем платіжних доручень № 19 від 26.02.2015, № 21 від 09.04.2015 є порушенням з боку відповідача встановлених договором зобов'язань.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

За наведених обставин позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з положеннями ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» станом на 01.01.2015 мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1218 грн.

Згідно п.п. 2 п. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат, судового збору за розгляд в господарському суді позовних заяв немайнового характеру становить 1218 грн., а за розгляд позовних вимог майнового характеру - не менше 1827 грн. та не більше 73080 грн.

Тобто за подання до господарського суду цієї позовної заяви з позивача підлягало до сплати 1827 грн., проте фактично сплачено 2856,43 грн. (платіжне доручення № 7 від 04.03.2015).

З огляду на викладене, враховуючи положення ст. 49 ГПК України, витрати зі сплати судового збору в розмірі 1827 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (04050, Україна, м. Київ, вул. Артема, 60; ідентифікаційний код 09807856) виконати платіжне доручення фізичної особи-підприємця Кондратенка Віктора Івановича (02225, м. Київ, пр. Маяковського, буд. 2-А, кв. 82; ідентифікаційний код ) № 19 від 26.02.2015 по перерахуванню грошових коштів в сумі 82576 (вісімдесят двi тисячi п'ятсот сімдесят шість) грн., розміщених на поточному рахунку фізичної особи-підприємця Кондратенка Віктора Івановича № 4701, відкритому у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит» (ідентифікаційний код 09807856), на розрахунковий рахунок фізичної особи-підприємця Кондратенка Віктора Івановича № 1, відкритий в Публічному акціонерному товаристві «Райффайзен Банк «Аваль», МФО 380805.

Зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (04050, Україна, м. Київ, вул. Артема, 60; ідентифікаційний код 09807856) виконати платіжне доручення фізичної особи-підприємця Кондратенка Віктора Івановича (02225, м. Київ, пр. Маяковського, буд. 2-А, кв. 82; ідентифікаційний код ) № 21 від 09.04.2015 по перерахуванню грошових коштів в сумі 4151 (чотири тисячi сто п'ятдесят одна) грн., розміщених на поточному рахунку фізичної особи-підприємця Кондратенка Віктора Івановича № 4701, відкритому у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит» (ідентифікаційний код 09807856), на розрахунковий рахунок фізичної особи-підприємця Кондратенка Віктора Івановича № 1, відкритий в Публічному акціонерному товаристві «Райффайзен Банк «Аваль», МФО 380805.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (04050, м. Київ, вул. Артема, 60, ідентифікаційний код 09807856) на користь фізичної особи-підприємця Кондратенка Віктора Івановича (02225, м. Київ, пр. Маяковського, буд. 2-А, кв. 82; ідентифікаційний код ) 1827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Я.В. Маринченко