ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року Справа № 910/23679/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіБожок В.С.,
суддівСибіги О.М., Фролової Г.М.
розглянувши матеріали касаційної скаргиТовариства з обмеженою відповідальністю "Мірель Трейд", м. Київ
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 07.04.2015 року
у справі господарського суду міста Києва
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Мірель Трейд", м. Київ
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Еко", м. Київ
простягнення 724 317,01 грн.

за участю представників

позивача: Балицький І.В., Гуйда Д.М.,

відповідача: Кружільний С.О.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мірель Трейд" (далі за текстом - ТОВ "Мірель Трейд") звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Еко" (далі за текстом - ТОВ "Еко") про стягнення 808 696, 41 грн. оплати за поставлений товар за Договором поставки № 10493К від 01.06.2011 року.

02.12.2014 року ТОВ "Мірель Трейд" звернулось до господарського суду міста Києва з заявою про зміну підстав позову, в якій зазначило, що обставинами, якими обґрунтовуються вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу є те, що поставка товару здійснювалась не на підставі Договору поставки № 10493К від 01.06.2011 року, а на підставі видаткових накладних, тобто, договору, укладеного у спрощеній письмовій формі.

Крім того, 30.12.2014 року ТОВ "Мірель Трейд" до господарського суду міста Києва було подано заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 724 317, 01 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 14.01.2015 року позовні вимоги задоволено: присуджено до стягнення з ТОВ "Еко" на користь ТОВ "Мірель Трейд" заборгованість у розмірі 724 317, 01 грн. та судовий збір.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що заборгованість відповідача виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов Договору поставки № 10493К від 01.06.2011 року щодо здійснення оплати за поставлений товар.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.04.2015 року рішення господарського суду міста Києва від 14.01.2015 року було скасовано та прийнято нове рішення, яким у позові відмовлено повністю.

Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції, задовольняючи позов з інших підстав, ніж зазначено позивачем в позові, на свій розсуд змінив підстави позову; відтак, необхідно відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача 724 317, 01 грн. заборгованості за поставлений товар за видатковими накладними, тобто договору, укладеного у спрощеній письмовій формі.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, ТОВ "Мірель Трейд" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.04.2015 року, а справу - направити до суду апеляційної інстанції на новий апеляційний розгляд.

ТОВ "Еко" до Вищого господарського суду України було подано відзив на касаційну скаргу, в якому відповідач проти доводів касаційної скарги заперечує та просить залишити її без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Розпорядженням від 11.06.2015 року № 03-05/1006 сформовано наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Божок В.С., судді - Сибіга О.М., Фролова Г.М.

В судовому засіданні представники позивача просили касаційну скаргу задовольнити, постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.04.2015 року - скасувати і справу направити до суду апеляційної інстанції на новий апеляційний розгляд, а представник відповідача проти доводів касаційної скарги заперечував та просив залишити її без задоволення, постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, приймаючи до уваги межі перегляду справи в суді касаційної інстанції, перевіривши повноту встановлення господарськими судами обставин справи та правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач як на підставу позову послався на укладений 01.06.2011 року між ТОВ "Мірель Трейд" (постачальник) та ТОВ "Еко" (покупець) Договір поставки № 10493К, за умовами якого постачальник зобов'язувався поставити та передати у власність покупця товари народного споживання в асортименті і по ціні згідно специфікацій, а покупець - прийняти товар та оплатити його вартість.

Відповідно до п. 3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування ГПК Україна судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18 під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Матеріали справи свідчать, що в подальшому позивач звернувся до господарського суду міста Києва з заявою про зміну підстав позову, в якій зазначив, що обставинами, якими обґрунтовуються вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу є те, що поставка товару здійснювалась не на підставі Договору поставки № 10493К від 01.06.2011 року, а на підставі видаткових накладних, тобто договору, укладеного у спрощеній письмовій формі.

В ч. 2 п. 7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" від 23.03.2012 року № 6 роз'яснено, що про зміну предмета або підстав позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, якщо відповідну заяву прийнято господарським судом, зазначається в описовій частині рішення, і подальший виклад рішення, в тому числі його резолютивної частини, здійснюється з урахуванням такої заяви. При цьому у господарського суду відсутні підстави для припинення провадження у справі в частині, на яку зменшився розмір позовних вимог.

Однак, як вірно встановлено судом апеляційної інстанції, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, прийшов до висновку, що зобов'язання виникли саме на підставі Договору поставки № 10493К від 01.06.2014 року, за яким і присуджено до стягнення борг на користь позивача.

В п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" від 23.03.2012 року № 6 зазначено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК України господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Крім того, про недопустимість зміни підстав позову виключно з ініціативи суду вказано і в п. 14 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 11.04.2005 року № 01-8/344, де зазначено, що п. 2 ст. 83 ГПК передбачено право господарського суду щодо виходу за межі позовних вимог (за наявності передбачених цією нормою умов, і про це є клопотання заінтересованої сторони), але не зміни таких вимог на власний розсуд чи спонукання до їх уточнення.

За таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що суд першої інстанції, задовольняючи позов з інших підстав, ніж зазначено позивачем, на свій розсуд змінив підстави позову, що призвело до порушення норм процесуального права.

Також, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про те, що поставки відповідачу товару здійснювались саме на підставі Договору поставки № 10493К від 01.06.2011 року, оскільки доказів повідомлення про припинення дії вказаного Договору жодною стороною у справі не надано, а тому вказаний договір є продовженим.

В той же час, позивач не довів належними та допустимими доказами здійснення ним поставок саме за договором, укладеним у спрощеній формі.

З урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача 724 317, 01 грн. заборгованості за поставлений товар за видатковими накладними, тобто договору, укладеного у спрощеній письмовій формі.

До того ж, необхідно відзначити, що позивач не позбавлений права звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за Договором поставки № 10493К від 01.06.2011 року.

Таким чином, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що під час розгляду справи судом апеляційної інстанції фактичні обставини справи встановлено на основі повного, всебічного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають цим обставинам і їм надана вірна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Також, колегія суддів Вищого господарського суду України відзначає, що доводи ТОВ "Мірель Трейд", викладені в касаційній скарзі, зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, вільного тлумачення правових норм та не спростовують законних і обгрунтованих висновків суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення спору.

За таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, які відповідають матеріалам справи та чинному законодавству, у зв'язку з чим підстав для скасування чи зміни оскаржуваного судового акту не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.04.2015 року у справі № 910/23679/14 - залишити без змін.

Головуючий суддяВ.С. Божок

СуддіО.М. Сибіга

Г.М. Фролова