РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2015Справа №910/9105/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РН-КАРТ УКРАЇНА"

до Приватного підприємства "С.А.Е. ГРУП"

про стягнення 120030,42 грн.

Суддя Гулевець О.В.

Представники сторін:

Від позивача: Кривошеєва Г.О. (дов.)

Від відповідача: Хахановський А.В. (дов.)

У судовому засіданні 23.06.2015 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі відповідно до положень ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "РН-КАРТ УКРАЇНА" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з відповідача - Приватного підприємства "С.А.Е. ГРУП" 120030,42 грн. заборгованості відповідача по договору поставки № 03183К від 01.02.2013, з яких: 94758,47 грн. - основний борг, 8216,73 грн. - пеня, 1230,56 грн. - 3% річних, 15824,06 грн. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором № 03183К від 01.02.2013 в частині оплати за поставлений товар.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.04.2015 порушено провадження у справі № 910/9105/15 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 19.05.2015.

19.05.2015р. через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача - Приватного підприємства "С.А.Е. ГРУП" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

19.05.2015 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "РН-КАРТ УКРАЇНА" надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову.

Представник позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "РН-КАРТ Україна" в судовому засіданні 19.05.2015 надав суду заяву про збільшення позовних вимог, документи по справі, просив долучити їх до матеріалів справи.

Представник відповідача - Приватного підприємства "С.А.Е. ГРУП" у судовому засіданні 19.05.2015 надав суду пояснення щодо свого клопотання про відкладення розгляду справи, просив задовольнити дане клопотання.

В судовому засіданні 19.05.2015 у справі № 910/9105/15 оголошено перерву до 26.05.2015.

26.05.2015 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача - Приватного підприємства "С.А.Е. ГРУП" надійшов відзив на позовну заяву.

Представник позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "РН-КАРТ Україна" в судовому засіданні 26.05.2015 просив суд прийняти до розгляду заяву про збільшення позовних вимог та подальший розгляд справи здійснювати з урахування заяви про збільшення позовних вимог.

Частиною 4 ст. 22 ГПК України передбачено, що позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

При цьому, під збільшенням розміру позовних вимог слід розуміти збільшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві (п. 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Таким чином, збільшення розміру позовних вимог не може бути пов'язано з пред'явленням додаткових позовних вимог, про які не йшлося в позовній заяві.

Водночас, позивачем, у заяві про збільшення позовних вимог додатково заявлено до стягнення заборгованість за двома договорами поставки, які не пов'язані підставою виникнення та поданими доказами із раніше заявленими позовними вимогами, що фактично по своїй суті є заявою про подання інших позовів.

У зв'язку із зазначеним, суд не прийняв заяву позивача про збільшення позовних вимог, а тому, розгляд позовних вимог здійснюється за первісно заявленою вимогою про120030,42 грн.

Разом з тим, суд звертає увагу позивача, що він може звернутись до суду з окремим позовом за захистом порушеного права шляхом заявлення відповідних позовних вимог.

Представник позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "РН-КАРТ Україна" в судовому засіданні 26.05.2015 надав суду пояснення щодо раніше наданої заяви про вжиття заходів забезпечення позову, просив задовольнити вказану заяву.

В своїй заяві позивач просить суд вжити заходи до забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти та майно відповідача в межах суми позовних вимог.

У відповідності до ст. 66 ГПК України, господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

В пункті 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" визначено, що умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Слід зазначити, що заява про забезпечення позову, є обґрунтованою із зазначенням адекватного засобу забезпечення позову.

При цьому, обов'язок доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову. Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до ст. 33-34 ГПК України, яка передбачає обов'язковість подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Однак, позивачем не надано суду належних доказів, які б свідчили про наявність підстав для вжиття заходів до забезпечення позову та вчинення відповідачами дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання, суду не надано жодних доказів того, що вказані заходи до забезпечення позову можуть забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, а невжиття заходів до забезпечення позову якимось чином може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Припущення позивача про імовірність утруднення виконання рішення без надання доказів в підтвердження наявності таких обставин, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для вжиття заходів до забезпечення позову, у зв'язку із чим, відмовив позивачу - Товариству з обмеженою відповідальністю "РН-КАРТ Україна" в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Представник позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "РН-КАРТ Україна" в судовому засіданні 26.05.2015 надав суду пояснення по суті позовних вимог, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

Представник відповідача - Приватного підприємства "С.А.Е. ГРУП" у судовому засіданні 26.05.2015 надав суду пояснення по справі, підтримав викладені у відзиві обставини, надав суду клопотання про продовження строку вирішення спору у даній справі та усно заявив клопотання про витребування доказів у позивача, просив задовольнити дані клопотання.

В судовому засіданні 26.05.2015 представник позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "РН-КАРТ Україна" зазначив, що строк зберігання інформаційних чеків, які представник відповідача в своєму усному клопотанні просив витребувати у позивача, один місяць, а тому ці документи у позивача відсутні.

Однак, суд, заслухавши представників сторін та дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про необхідність витребування у позивача видаткових та податкових накладних, що підтверджують постачання товару відповідачу - Приватнму підприємству "С.А.Е. ГРУП" згідно договору поставки № 03183К від 01.02.2013 та витребування у відповідача: письмових пояснень та докази того, що відповідачем - Приватним підприємством "С.А.Е. ГРУП" товар, поставлений позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "РН-КАРТ Україна", згідно договору поставки № 03183К від 01.02.2013р., не отримувався; письмових пояснень щодо того, ким зі сторони відповідача - Приватного підприємства "С.А.Е. ГРУП" було підписані накладні видані позивачем згідно договору поставки № 03183К від 01.02.2013; письмових пояснень щодо того, чи втрачалась/не втрачалась печатка відповідача - Приватного підприємства "С.А.Е. ГРУП".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.05.2015 продовжено строк вирішення спору у справі №910/9105/15 на 15 (п'ятнадцять) днів, розгляд справи відкладено на 10.06.2015.

Представник відповідача - Приватного підприємства "С.А.Е. ГРУП" в судовому засіданні 10.06.2015 усно заявив клопотання про відкладення розгляду справи для надання сторонам можливості укласти мирову угоду, надав клопотання про продовження строку вирішення спору у даній справі.

Представник позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "РН-КАРТ Україна" в судовому засіданні 10.06.2015 надав суду витребувані документи, не заперечив проти відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні 10.06.2015 оголошено перерву до 23.06.2015.

Представник позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "РН-КАРТ Україна" в судовому засіданні 23.06.2015 надав суду пояснення по суті позовних вимог, підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача - Приватного підприємства "С.А.Е. ГРУП" в судовому засіданні 23.06.2015 надав суду пояснення по справі, підтримав викладені у відзиві обставини.

В судовому засіданні 23.06.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позову, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, вислухавши представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

01.02.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТНК-Транс", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "РН-КАРТ Україна" (постачальник, позивач) та Приватним підприємством "С.А.Е. ГРУП" (покупець, відповідач) укладено договір поставки №03183К (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язався здійснювати постачання палива та/або надавати послуги покупцю на умовах EXW за місцезнаходженням АЗС, а покупець зобов'язався приймати таке паливо та/або послуги та оплачувати їх на умовах цього договору (п. 2.1.).

Відповідно до п. 2.2. договору, передача/отримання палива та/або надання/отримання послуг здійснюється виключно з використанням смарт-карток.

З метою визначення (уточнення) розмірів виконаних зобов'язань за договором сторони зобов'язані оформлювати видаткові накладні або акти приймання-передачі палива та/або послуг за звітній період. Фактична кількість, асортимент і ціна поставленого Покупцю палива та/або отриманих послуг визначається виходячи з даних, що міститься в електронних базах даних про використання відповідної смарт-картки, а саме в програмному апаратному комплексі Petrol (виробником даного програмного забезпечення є "ДП центр автоматичної ідентифікації" дочірнє підприємство фірми "Нові комп'ютерні технології" м. Москва) та фіксується в інформаційних чеках наданих відповідною АЗС. В разі виникнення спірних моментів щодо положень відповідної видаткової накладної або акту приймання - передачі палива та/або послуг, сторони визнають і погоджуються з даними, що фіксуються вищезазначеним програмним забезпеченням, автентичність даних, яких гарантується компанією виробником зазначеного програмного забезпечення та/або даними, що міститься у інформаційних чеках наданих відповідною АЗС (п. 2.3 договору).

Відповідно до п. 4.1 договору, покупець зобов'язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість палива/послуг на умовах, визначених цим договором.

Згідно з п. 5.2 Договору паливо вважається поставленим, а послуги наданими з моменту фактичного отримання палива/послуг та оформлення інформаційного чеку (або іншого документу, що підтверджує отримання палива/послуг).

Ціна цього договору визначається в гривнях та складається з загальної ціни палива/послуг, що відображені сторонами у всіх актах приймання-передачі палива/послуг та видаткових накладних (п. 6.3).

В подальшому між сторонами було укладено додаткову угоду №1 від 01.02.2013, відповідно до якої сторони виклали у новій редакції розділ 6 договору.

Пунктом 6.4.2. договору (в редакції додаткової угоди), передбачено, що за отримані паливо/послуги протягом відповідного періоду, який складає 4 календарних дня, в межах ліміту, визначеного п. 6.4.3. договору - 50000,00 грн., покупець зобов'язаний провести повний розрахунок за отримане паливо/послуги за зазначений період, не пізніше 2-го календарного дня, наступного за періодом в якому покупець отримав паливо/послуги.

В разі досягнення/перевищення розміру ліміту, покупець зобов'язаний провести повний розрахунок за поставлене паливо/надані послуги протягом 1 (одного) банківського дня з моменту досягнення/перевищення визначеного в п. 6.4.3. ліміту (п. 6.4.4. договору).

Пунктами 7.1., 7.2. договору передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та засвідчення печатками сторін та діє до 31 грудня 2013 року, а в частині розрахунку - до повного виконання. Строк дії договору автоматично продовжується на кожний наступний календарний рік у разі, якщо жодна із сторін не направила повідомлення про припинення дії договору за 15 календарних днів до закінчення строку дії договору.

Позивач на виконання умов договору, відповідно до актів прийому-передачі товарно-матеріальних цінностей №98 від 22.01.2013, №5024 від 14.03.2013, №14118 від 08.07.2014 передав відповідачу 22 смарт-картки та поставив відповідачу паливо на загальну суму 7791758,47 грн., що підтверджується видатковими накладними №4200 від 28.02.2013, №5177 від 31.03.2013, №7753 від 30.04.2013, № 10379 від 31.05.2013, № 12906 від 30.06.2.013, №15454 від 31.07.2013, № 18017 від 31.08.2013, №21872 від 30.09.2013, № 24446 від 31.10.2013, №25717 від 30.11.2013, № 28196 від 31.12.2013, №668 від 31.01.2014, №2781 від 28.02.2014, №4975 від 31.03.2014, № 8202 від 30.04.2014, № 11359 від 31.05.2014, № 12075 від 30.06.2014, № 14282 від 31.07.2014, №16507 від 31.08.2014, № 18712 від 30.09.2014.

Відповідачем, в порушення умов договору несвоєчасно та не у повному обсязі здійснено оплату за поставлений товар. За розрахунком позивача відповідачем не сплачено у повному обсязі за товар поставлений за видатковою накладною №18712 від 30.09.2014, у зв'язку із чим заборгованість відповідача по договору складає 94758,47 грн.

Внаслідок невиконання відповідачем зобов'язань за договором поставки №03183К 01.02.2013 в частині оплати за поставлений товар позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 94758,47 грн. - основного боргу, 8216,73 грн. - пені, 1230,56 грн. - 3% річних, 15824,06 грн. - інфляційних втрат.

Відповідач у відзиві на позов позовні вимоги позивача заперечив, посилаючись на те, що акти приймання-передачі старт-карток та видаткові накладні не підтверджують передання товару відповідачу, оскільки останній вважається переданим з моменту фактичного отримання палива/послуг. Також, підставою для здійснення оплати за товар є інформаційні чеки, які в позивачем до позову не надані, а видаткові накладні та акти приймання-передачі оформлені не належним чином.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Судом встановлено, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є змішаним договором з елементами договорів поставки та надання послуг.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що позивачем згідно наявних в матеріалах справи первинних документів передано відповідачу 22 смарт-картки та поставлено відповідачу паливо на загальну суму 7791758,47 грн., однак відповідач, допустив порушення умов договору в частині здійснення оплати за поставлений товар.

Відповідно до норм ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Наявні в матеріалах справи акти прийому-передачі товарно-матеріальних цінностей та видаткові накладні, надані позивачем в підтвердження взятих на себе зобов'язань, містять необхідні для первинних документів реквізити.

Натомість, доказів того, що Приватним підприємством "С.А.Е. ГРУП" товар (паливо) вказаний у видаткових накладних не отримувався, старт-картки не приймались, видаткові накладні та акти приймання-передачі підписані не уповноваженою особою, а печатка Приватного підприємства "С.А.Е. ГРУП" була втрачена, відповідачем не надано.

Відповідно до п. 1.12 договору, інформаційний чек - унікальна надрукована довідкова інформація, сформована POS-терміналом, яка містить: дату та час обслуговування за смарт-карткою, персональний номер смарт-картки, залишок добового/місячного ліміту за карткою, дані про асортимент, кількість, вартість палива/послуг отриманих пред'явником смарт-картки на АЗС за безпосередньої взаємодії відповідної смарт- картки та POS -терміналу на АЗС. Інформаційний чек є належним документальним підтвердженням здійснення господарської операції з передачі палива/послуг від позивача до відповідача. Інформаційний чек підлягає зберіганню до моменту належного оформлення сторонами видаткової накладної чи акту приймання - передачі палива/послуг за звітний період у якому було сформовано такий інформаційний чек.

Пунктом 2.4. договору передбачено, що відсутність у покупця інформаційного чеку на отримане паливо/послуги чи не підписання пред'явником смарт-картки інформаційного чеку, у відповідності до п. 5.5 договору не є підставою для відмови покупця від оплати отриманого палива/послуг, зазначених в реєстрі операцій по смарт-картам.

З огляду на наведені положення договору, відсутність інформаційних чеків не є підставою для відмови від оплати за переданий товар та послуги за договором, при цьому, згідно із умовами договору, інформаційні чеки на отримання палива/послуг надавалися тільки відповідачу та на остатнього був покладений обов'язок збирати всі інформаційні чеки, у зв'язку із чим, останні відсутні у позивача.

Враховуючи вищенаведене, заперечення викладені у відзиві визнаються судом необґрунтованими, а наявні в матеріалах справи докази підтверджують прийняття відповідачем товару та послуг за видатковими накладними №4200 від 28.02.2013, №5177 від 31.03.2013, №7753 від 30.04.2013, № 10379 від 31.05.2013, № 12906 від 30.06.2.013, №15454 від 31.07.2013, № 18017 від 31.08.2013, №21872 від 30.09.2013, № 24446 від 31.10.2013, №25717 від 30.11.2013, № 28196 від 31.12.2013, №668 від 31.01.2014, №2781 від 28.02.2014, №4975 від 31.03.2014, № 8202 від 30.04.2014, № 11359 від 31.05.2014, № 12075 від 30.06.2014, № 14282 від 31.07.2014, №16507 від 31.08.2014, № 18712 від 30.09.2014. та актами прийому-передачі товарно-матеріальних цінностей №98 від 22.01.2013, №5024 від 14.03.2013, №14118 від 08.07.2014.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем по договору №03183К 01.02.2013 у сумі 94758,47 грн. належним чином доведена, документально підтверджена.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки, невиконане зобов'язання за договором у розмірі 94758,47 грн. підтверджується матеріалами справи, суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у розмірі 94758,47 грн.

Враховуючи те, що відповідачем порушено зобов'язання за договором поставки в частині своєчасної оплати за поставлений товар, позивачем нараховані пеня у розмірі 8216,73 грн. (за періоди з 07.10.2014 по 12.11.2014, з 13.11.2014 по 31.01.2015), 3% річних у розмірі 1230,56 грн. (за період з 07.10.2014 по 13.03.2015) та інфляційні втрати у розмірі 15824,06 грн. (за період з 07.10.2014 по 13.03.2015).

Стаття 611 чинного Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Частиною 3 ст. 549 ЦК України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частина 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідальність у вигляді пені за несвоєчасну оплату товару передбачена п. 8.2. договору, відповідно до якого, у випадку порушення відповідачем п. 6.10 договору, останній сплачує на користь відповідача пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу, є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування грошовими коштами, що підлягають до сплати кредиторові.

Розрахунки пені та 3% річних є арифметично вірними, у зв'язку із чим з відповідача на користь позивача підлягають стягненню пеня у розмірі 8216,73 грн. та 3% річних у розмірі 1230,56 грн.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, судом встановлено, що розмір інфляційних втрат складає 15806,22 грн., а тому позовні вимоги у даній частині підлягають задоволенню частково.

Враховуючи вищенаведене, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, на день розгляду справи, суд задовольняє позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "РН-КАРТ Україна" частково.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи положення ст. 7 Закону України "Про судовий збір", не прийняття судом до розгляду заяви позивача про збільшення позовних вимог та сплату позивачем судового збору за подання позову у більшому розмірі, судовий збір у розмірі 900,00 грн., сплачений платіжним дорученням №2268 від 15.05.2015 та судовий збір у розмірі 14,39 грн., сплачений платіжним дорученням №1118 від 06.03.2015, підлягає поверненню позивачу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "С.А.Е. ГРУП" (01001, м. Київ, вул. Інститутська, буд. 16, офіс 22, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РН-КАРТ Україна" (03110, м. Київ, вул. Солом'янська, буд. 11, ) борг у розмірі 94758 (дев'яносто чотири тисячі сімсот п'ятдесят вісім) грн. 47 коп., пеню у розмірі 8216 (вісім тисяч двісті шістнадцять) грн. 73 коп., 3% річних у розмірі 1230 (одну тисячу двісті тридцять) грн. 56 коп., інфляційні втрати у розмірі 15806 (п'ятнадцять тисяч вісімсот шість) грн. 22 коп., судовий збір у розмірі 2400 (дві тисячі чотириста) грн. 24 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "РН-КАРТ Україна" (03110, м. Київ, вул. Солом'янська, буд. 11, ) з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 900 (дев'ятсот) грн. 00 коп., сплачений платіжним дорученням №2268 від 15.05.2015 та судовий збір в розмірі 14 (чотирнадцять) грн. 39 коп. сплачений платіжним дорученням №1118 від 06.03.2015.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 25.06.2015.

Суддя О.В. Гулевець