КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2015 р. Справа№ 910/5194/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Новікова М.М.

Зубець Л.П.

при секретарі Єременко К.Л.

за участю представників

від позивача: Пінчук-Ніколайчук Ю.В., дов. б/н від 17.03.2014р.

від відповідача: Полєжаєва К.О., дов. б/н від 10.04.2015р.

від третьої особи: Галков І.О., дов. б/н від 10.01.2014р.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Фірми „Т.М.М." - Товариства з

обмеженою відповідальністю

на рішення Господарського суду міста Києва

від 15.04.2015 р.

у справі № 910/5194/15-г (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мега

Торг ЛТД"

до "Фірми „Т.М.М." - Товариства з обмеженою

відповідальністю

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю „Ласка

Лізинг"

про стягнення 131 445 грн. 77 коп.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "МЕГА ТОРГ ЛТД" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до "Фірма "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю про стягнення 131 445 грн. 77 коп.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 15.04.2014р. у справі № 910/5194/15-г позов задоволено частково. Стягнуто з "Фірма "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГА ТОРГ ЛТД" заборгованість у розмірі 95 300 (дев'яносто п'ять тисяч триста) грн. 70 (сімдесят) коп., 3% річних у розмірі 3 798 (три тисячі сімсот дев'яносто вісім) грн. 07 (сім) коп., інфляційні у розмірі 29 948 (двадцять дев'ять тисяч дев'ятсот сорок вісім) грн. 29 (двадцять дев'ять) коп., пеню у розмірі 1 055 (одна тисяча п'ятдесят п'ять) грн. 01 (одну) коп., судовий збір у розмірі 2 602 (дві тисячі шістсот дві) грн. 04 (чотири) коп. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, "Фірма "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 15.04.2014р. у справі № 910/5194/15-г та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну Фірма "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю у справі № 910/5194/15-г було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Новіков М.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.05.2015р. у справі № 910/5194/15-г апеляційну скаргу прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 22.06.2015р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.05.2015р. у справі № 910/5194/15-г виправлено описку, а саме дату винесення ухвали.

Представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд апеляційну скаргу задовольнити, а рішення Господарського суду м. Києва від 15.04.2014р. у справі № 910/5194/15-г скасувати та прийняти нове рішення у цій справі, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Представник позивача та третьої особи у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив у її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

21 серпня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" (Лізингодавець) та "Фірма "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю (Лізингоодержувач) було укладено Договір фінансового лізингу №961/08/2007, відповідно до умов якого Лізингодавець зобов"язався придбати в свою власність техніку відповідно до встановленої Лізингоодержувачем Специфікацією та передати його без надання послуг по управлінню та технічної експлуатації Лізингоодержувачу в якості Предмета Лізингу у тимчасове володіння і користування за плату, а Лізингоодержувач зобов"язався прийняти його на умовах цього Договору.

Відповідно до п.1.1 Договору предметом лізингу є гідравлічний молот НМ 1260Q з пикою (одна одиниця), 2007 р.в.

Вартість майна, що передається Лізингодавцем Лізингоодержувачу складає суму еквівалентну 39 622,00 у.о., в тому числі ПДВ в розмірі 20% - 6603,67 у.о, виражена в гривнях України. Вартість майна (враховуючи ПДВ), що передається Лізингодавцем Лізингоодержувачу, в гривнях складає суму авансу, внесеного у відповідності з п. 6.4 Договору, загальну суму платежів в погашення вартості майна, вказану в графі 4 графіка внесення платежів по курсу 1 та викупну вартість, вказану в додатку № 1 до Договору по курсу 1 (п. 2.3 Договору).

Згідно з п. 3.1 Договору, передача Лізингодавцем майна, а також необхідного приладдя та документів, що є невід'ємною частиною майна, та прийняття його Лізингоодержувачем на правах володіння та користування здійснюється шляхом підписання акту здачі-приймання майна. Приймання майна Лізингоодержувачем повинне бути здійснене протягом п'яти робочих днів після отримання повідомлення Лізингодавця про готовність майна до передачі, про що Лізингодавець повідомляє Лізингоодержувача шляхом направлення відповідного повідомлення факсом.

В пункті 6.1 Договору сторони домовились, що валютою Договору є умовна одиниця (далі - у.о.) Під умовною одиницею розуміється сума, виражена в гривнях України та дорівнює одному долару США по курсу згідно з п. 6.1.1 Договору.

Згідно з п. 6.1.1 Договору для цілей даного Договору вводяться поняття: "Курс 1" курс, встановлений НБУ для одного Євро на дату 05.11.2007 р. "Курс 2" курс, встановлений НБУ для одного Євро на дату, встановлену для проведення чергового лізингового платежу згідно графіку внесення платежів (Додаток № 1) до даного Договору.

Пунктом 7.1.2. Договору визначено, що поточний лізинговий платіж, який підлягає оплаті в гривнях, розраховується як добуток суми лізингового платежу відображеної в "у.о." згідно "Графи 3" Додатку №1 до Договору на відповідну дату проведення платежу та "Курсу 2". При цьому, в погашення вартості Предмета лізингу відноситься сума, відображена в гривнях та розрахована, як добуток відповідної суми в "у.о.", зазначеної в "Графі 4" Додатка №1 та "Курсу 1".

Різниця загальної суми поточного лізингового платежу, виражена в гривні, і суми платежу, яка відноситься на погашення вартості Предмета Лізингу, вираженого в гривні, вважається комісією Лізингодавця.

У випадку, якщо сума поточного лізингового платежу розрахована у відповідності з абз. 1 цього пункту менше або дорівнює добутку відповідної суми в "у.о.", вказаної в "Графі 4" Додатку №1 на відповідну дату і "Курсу 1", то поточний лізинговий платіж, який підлягає оплаті в гривні розраховується як добуток відповідної суми в "у.о.", вказаної в "Графі 4" додатку №1 на відповідну дату і "Курсу 1" і 20 грн. При цьому, в погашення вартості Предмета лізингу відноситься сума, виражена в гривні та розрахована як добуток відповідної суми в "у.о.", вказаної в "Графі 4" Додатку №1 і "Курсу 1", а різниця - в комісію Лізингодавця.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони домовились, що комісія Лізингодавця, розрахована у відповідності з правилами, вказаними вище, протягом 2-х періодів, починаючи з першого періоду, збільшується на 1/2 грошової суми, яка у відповідності з умовами цього договору повинна бути внесена лізингоотримувачем як аванс комісії. Комісія Лізингодавця за кожен період лізингу, розрахована у відповідності з даним пунктом Договору, нараховується на відповідну дату, вказану в "Графі 2" Додатку №1 цього договору.

Відповідно до п. 6.1.4 Договору, якщо курс НБУ на день зарахування платежу по відношенню до "Курсу 2" збільшується, більше ніж на 1%, Лізингодавець вправі вимагати доплату, але в строк не пізніше 5 (п'яти) банківських днів з моменту зарахування цього платежу.

Пунктом 6.2 Договору передбачено, що при здійсненні платежів згідно умов договору, Лізингоодержувач зобов'язується застосовувати порядок розрахунків платежів, вказаний в п.6.1. (п.п. 6.1.1. -6.1.4.) цього договору, якщо інший порядок розрахунку прямо не передбачений цим договором.

Відповідно до п. 6.3 Договору загальна сума лізингових платежів, що підлягає сплаті Лізингоодержувачем Лізингодавцю, складає: 51 090,65 у.о., враховуючи ПДВ в розмірі 20% від суми, що відноситься в погашення вартості майна 6 487,00 у.о.

Згідно з п.6.4 Договору Лізингоодержувач зобов'язується вносити на розрахунковий рахунок Лізингодавця авансові платежі, вказані в Додатку №1 до договору. Сума авансового платежу, що підлягає сплаті в гривні, розраховується як добуток суми авансового платежу, вказаного в Додатку №1 до договору та курсу НБУ, встановленого для одного Євро на дату, встановлену для здійснення такого авансового платежу. Для авансових платежів застосовується курс НБУ, встановлений для одного Євро на дату, встановлену для внесення такого авансового платежу, але не нижче курсу НБУ на дату підписання даного договору. Авансові платежі вносяться протягом трьох банківських днів, починаючи з відповідної дати, встановленої для проведення платежу відповідно до Додатку №1 до Договору.

Відповідно до п. 6.5 Договору лізингові платежі нараховуються за кожний період строку фінансового лізингу. Розмір лізингового платежу за кожний період строку фінансового лізингу зазначений в Графіку внесення платежів (Додаток №1 до Договору).

Згідно з п. 6.8 Договору Лізингоодержувач зобов'язаний вносити на всі грошові суми в рахунок оплати лізингових платежів в об'ємі та в строки, встановлені в графіку внесення платежів, незалежно від виставлення або отримання рахунків Лізингодавця, а також незалежно від фактичного користування майном, в тому числі, в період технічного обслуговування ремонту, втрати майна, протягом строку лізингу або до моменту дострокового припинення Договору.

Пунктом 8.5 Договору передбачено, що у випадку, якщо Лізингоодержувач у передбачені Договором строки не здійснить оплату встановлених Договором платежів, то Лізингодавець вправі вимагати уплати неустойки в розмірі 0,25% від суми простроченого платежу за кожен день прострочки платежу в перші 5 днів та 0,5% від суми простроченого платежу за кожен день прострочки платежу, починаючи з шостого дня прострочки, а Лізингоодержувач зобов"язується її сплатити.

Сторонами одночасно з підписанням Договору було погоджено та підписано графік внесення лізингових платежів (Додаток № 1 до Договору).

Додатковою угодою №961/08/2007/R від 30.07.2009 року до Договору фінансового лізингу №961/08/2007 від 21.08.2007 року Сторони виклали Графік внесення платежів в новій редакції.

На виконання умов Договору фінансового лізингу №961/08/2007 від 21.08.2007 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" передало, а відповідач в свою чергу прийняло предмет Лізингу - гідравлічний молот НМ 1260Q з пикою (одна одиниця), 2007 р.в., вартістю 290 008 грн. 03 коп., що підтверджується видатковою накладною № РН-0000428 від 16.11.2007 року.

05.12.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" (Кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "МЕГА ТОРГ ЛТД" (Набувач) був укладений Договір уступки прав вимоги (заміни сторони у зобов"язанні) №226/11-2013, відповідно до умов якого Кредитор передав, а Набувач прийняв на себе право вимоги виконання зобов'язань, які виникли на підставі Договору фінансового лізингу №961/08/2007, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" та "Фірма "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю.

Відповідно до п.1.2 Договору за даним Договором Набувач отримує всі права та обов"язки, які належать Кредитору відносно Боржника, а саме право вимоги від Боржника належного виконання зобов"язань за договором лізингу, в тому числі: оплат лізингових платежів, пені, штрафів, викупної вартості, інших платежів, належних до сплати на підставі умов договору лізингу та законодавства України.

Згідно з п.1.5 Договору за даним Договором Набувач отримує всі майнові права (в тому числі право власності) на предмет (и) лізингу, передані за договором лізингу, а також права вимоги виконання зобов"язань, які виникли на підставі договору (ів) поруки, укладених (якщо такі були укладені) в забезпечення зобов"язань за договором лізингу.

У п.3.1 Договору визначено, що даний Договір вступає в силу з дати його укладення і діє до повного його виконання сторонами. Уступка прав вимоги вважається здійсненою з дати укладення даного Договору.

09.12.2013 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" було направлено Відповідачу повідомлення про уступку прав вимоги (заміни сторони в зобов"язанні) за Договором фінансового лізингу №961/08/2007, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договір є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до ч. 1 статті 292 Господарського кодексу України лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 806 Цивільного кодексу України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Частина 2 ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачає, що за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору фінансового лізингу №961/08/2007 від 21.08.2007 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" передало, а відповідач в свою чергу прийняв предмет Лізингу - гідравлічний молот НМ 1260Q з пикою (одна одиниця), 2007 р.в., вартістю 290 008 грн. 03 коп., що підтверджується видатковою накладною № РН-0000428 від 16.11.2007 року, який оформлений належним чином та підписаний уповноваженими представниками сторін і скріплений печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку.

05.12.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" (Кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "МЕГА ТОРГ ЛТД" (Набувач) був укладений Договір уступки прав вимоги (заміни сторони у зобов"язанні) №226/11-2013, відповідно до умов якого Кредитор передав, а Набувач прийняв на себе право вимоги виконання зобов"язань, які виникли на підставі Договору фінансового лізингу №961/08/2007, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" та "Фірма "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю.

Згідно з ч.1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, до Позивача перейшло право вимоги до Відповідача за Договором фінансового лізингу №961/08/2007 від 21.08.2007 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором, а пунктом 3 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Згідно з п. 6.8 Договору фінансового лізингу Лізингоодержувач зобов'язаний вносити на всі грошові суми в рахунок оплати лізингових платежів в об'ємі та в строки, встановлені в графіку внесення платежів, незалежно від виставлення або отримання рахунків Лізингодавця, а також незалежно від фактичного користування майном, в тому числі, в період технічного обслуговування ремонту, втрати майна, протягом строку лізингу або до моменту дострокового припинення Договору.

Згідно з Графіком внесення лізингових платежів (в редакції Додаткової угоди від 30.07.2009 року) відповідач у період з 15.05.2013 року по 15.03.2014 року зобов'язаний був сплатити на користь позивача лізингові платежі та платежі в погашення вартості майна за 66 - 76 періоди в розмірі 95 300 грн. 70 коп.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції та вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 95 300 грн. 70 коп. - суми основної заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, не здійснив оплату лізингових платежів та платежів в погашення суми заборгованості в повному обсязі.

Доводи відповідача щодо недійсності умов договору, які прив'язують розмір лізингових платежів до курсу іноземної валюти, та як наслідок відсутність ціни як істотної умови договору, судом не приймаються до уваги з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього кодексу.

Частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доказів визнання недійним Договору фінансового лізингу №961/08/2007 від 21.08.2007 року як в цілому, так і в частині пунктів 6.1-6.6 договору, відповідачем не надано.

Відповідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами, а зміст ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" та норми Договору передбачають обов'язок Відповідача сплачувати на користь Позивача в т.ч. лізингові платежі, порядок обчислення яких погоджено сторонами при підписанні Договору.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (пункт 1 частини 1 статті 632 Цивільного кодексу України).

З визначеного сторонами в договорі терміну "еквівалент", вбачається, що він означає будь-яку суму в Євро, яка підлягає перерахунку в гривню із застосуванням певного курсу. Із Договору та додатку №1 до нього (графік лізингових платежів, в т.ч. в редакції Додаткової угоди № 961/08/2007/R від 30.07.2009 року) вбачається, що сторонами погоджено сплата лізингових платежів у еквіваленті Євро.

У відповідності до ст.192 Цивільного кодексу України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 524 Цивільного кодексу України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання також в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ч. 1 ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України.

Згідно ч.1,2 ст. 533 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже, чинне законодавство хоч і визначає національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак, не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, і також Закон України "Про фінансовий лізинг", який є спеціальним щодо регулювання правовідносин, які виникають з договорів фінансового лізингу, також не містить таких заборон.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 04.07.2011 у справі №12/149 та постановах Вищого господарського суду України від 20.03.2013 року у справі №5011-3/14538-2012, від 28.05.2013 року у справі №5011-30/16984-2012, від 14.10.2013 року у справі №910/8841/13.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 3% річних за загальний період прострочки з 16.05.2014 р. по 18.02.2015 р. у розмірі 4 086 грн. 74 коп. та інфляційні в розмірі 29 948 грн. 29 коп.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що до стягнення підлягає 3% річних у розмірі 3 798 грн. 07 коп., як плати за користування чужими грошовими коштами в період прострочки виконання відповідачем його грошового зобов'язання за загальний період з 16.05.2014 року по 18.02.2015 року. та інфляційних за період з 16.05.2014 р. по 18.02.2015 р. у розмірі 29 948 грн. 29 коп.

Також, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пеню за загальний період прострочки з 18.03.2014 р. по 17.09.2014 р. у розмірі 2 110 грн. 04 коп.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч. 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.96 р. № 543-96-ВР (з змінами), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов"язань" №14 від 17.12.2013 року)

Пунктом 8.5 Договору передбачено, що у випадку, якщо Лізингоодержувач у передбачені Договором строки не здійснить оплату встановлених Договором платежів, то Лізингодавець вправі вимагати уплати неустойки в розмірі 0,25% від суми простроченого платежу за кожен день прострочки платежу в перші 5 днів та 0,5% від суми простроченого платежу за кожен день прострочки платежу, починаючи з шостого дня прострочки, а Лізингоодержувач зобов"язується її сплатити.

Колегія суддів погоджується з розрахунком позивача щодо стягнення з відповідача підлягає пені в розмірі 1 055 грн. 01 коп. за загальний період прострочки виконання відповідачем його договірного грошового зобов'язання з 18.03.2014 року по 17.09.2014 року.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені скаржником в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду м. Києва від 15.04.2015р. у справі № 910/51943/15-г прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга скаржника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу "Фірма "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 15.04.2015р. у справі № 910/51943/15-г - без змін.

2. Матеріали справи № 910/5194/15-г повернути до Господарського суду м. Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді М.М. Новіков

Л.П. Зубець