ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2015 р. Справа № 917/444/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Бондаренко В.П., суддя Россолов В.В., суддя Терещенко О.І.,

при секретарі Довбиш А.Ю.,

за участю представників сторін:

позивача - Кушнаренко С.А. - дов. № 2731 від 05.09.2012р.,

відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №2732 П/1-9) на рішення господарського суду Полтавської області від 14.04.2015 р. у справі № 917/444/15,

за позовом Фізичної особи-підприємця Вериги Лева Орестовича, м. Полтава,

до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі філії "Полтавське регіональне управління" Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", м. Полтава,

про зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 14.04.2015 р. (суддя Кльопов І.Г.) з урахуванням ухвали про виправлення описки позов задоволено. Зобов'язано Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" в особі філії "Полтавське регіональне управління" Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит": здійснити платіж ініційований платіжним дорученням №124 від 17.02.2015р. в сумі 7722,46 грн.; здійснити платіж ініційований платіжним дорученням №125 від 17.02.2015р. в сумі 2890,81 грн.; здійснити платіж ініційований платіжним дорученням №126 від 17.02.2015р. в сумі 286,73 грн. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі філії "Полтавське регіональне управління" Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" на користь Фізичної особи-підприємця Вериги Лева Орестовича судовий збір в розмір 1827,00 грн.

Відповідач, Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" в особі філії "Полтавське регіональне управління" Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", з рішенням суду першої інстанції не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 14.04.2015р. та закрити провадження у справі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм чинного законодавства.

В судове засідання представник відповідача не з'явився та про причини неявки Харківський апеляційний господарський суд не сповістив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 57).

Позивач, ФОП Верига Л.О., у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції законним та таким, що прийняте у відповідності з нормами чинного законодавства.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, проте відповідач не скористався своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі вищевказаної особи за наявними у ній матеріалами у відповідності до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, повторно розглянувши справу відповідно до вимог статті 101 Господарського процесуального кодексу України, вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши повноту встановлення господарським судом Харківської області обставин, що мають значення для справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 23.10.2012 p. між Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" в особі філії "Полтавське регіональне управління" Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" та Фізичною особою - підприємцем Веригою Левом Орестовичем було укладено договір №228 на розрахунково-касове обслуговування, відповідно до п. 2.1 якого відповідач здійснює розрахунково-касове обслуговування рахунку в операційний день банку у порядку і на умовах, визначених чинним законодавством України та банківськими правилами.

Пунктом 3.3.2. договору №228 від 23.10.2012р. передбачено, що відповідач зобов'язується вести комплексне розрахунково-касове обслуговування рахунку та виконувати за дорученням клієнта розрахункові, касові і інші операції, які не суперечать та передбачені для даного виду рахунків чинним законодавства України та банківськими правилами. Надання інших послуг, що безпосередньо не відносяться до розрахунково-касового обслуговування (кредитування, операції з цінними паперами, факторинг, лізинг та інші операції), здійснюється на підставі окремих договорів, укладених між банком і клієнтом.

Згідно з п. 3.3.3. договору №228 від 23.10.2012р., банк зобов'язується здійснювати розрахунково-касове обслуговування рахунку у визначений час з 9.00 до 16.00 год. крім суботи, неділі та святкових і неробочих днів.

Матеріали справи свідчать, що 09.02.2015р. позивачем платіжним дорученням №123 було ініційовано здійснення платежу в сумі 69494,00 грн. на розрахунковий рахунок № 5001, що знаходиться в ПАТ КБ "Приватбанк"; 17.02.2015 р. позивачем платіжним дорученнями №124;125;126 було ініційовано сплату єдиного внеску в сумі 7722,46 грн., податку на доходи працівників за лютий 2015 р. в сумі 2890,81грн. військового збору в сумі 286,73 грн.

Вищезазначені платіжні доручення були прийняті до виконання відповідачем.

10.02.2015 р. та 18.02.2015р. позивачу стало відомо, що кошти в сумі 69494,00 грн. на рахунок в ПАТ КБ "Приватбанк" не надходили, платіжне доручення №124 по сплаті єдиного внеску в сумі 7722,46 грн., платіжне доручення № 125 по сплаті податку на доходи працівників за лютий 2015 р. в сумі 2890,81 грн. платіжне дорученням №126, по сплаті військового збору в сумі 286,73 грн. банком не були виконані і дані суми не зараховані на відповідні рахунки.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд зазначив, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, тоді як відповідач свого обов'язку з перерахування грошових коштів за наданими позивачем платіжними дорученнями не виконав, за таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими, правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

У відповідності до ст.ст. 627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, зміст договору складається з умов, які визначаються на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, договір укладений (підписаний сторонами) є обов'язковим для виконання кожної із сторін.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В ст. 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 1066 Цивільного кодексу України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно зі ст. 1068 Цивільного кодексу України, банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Відповідно до п. 1.37 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні" розрахунково-касове обслуговування - послуги, що надаються банком клієнту на підставі відповідного договору, укладеного між ними, які пов'язані із переказом грошей з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачею йому грошей у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених договорами.

Пунктом 1.30. Закону України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні" визначено поняття платіжне доручення. Зокрема платіжне доручення це розрахунковий документ, який містить доручення платника банку або іншій установі - члену платіжної системи, що його обслуговує, здійснити переказ визначеної в ньому суми грошей зі свого рахунка на рахунок отримувача. Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі. Датою валютування є зазначена платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки дата, починаючи з якої гроші, переказані платником отримувачу, переходять у власність отримувача. До настання дати валютування сума переказу обліковується в обслуговуючих отримувача банку або в установі - членів платіжної системи.

Згідно п. 8.1. ст. 8 вказаного Закону, банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що відповідач свого обов'язку з перерахування грошових коштів за наданими позивачем платіжними дорученнями не виконав, жодних обґрунтованих заперечень та належних доказів на спростування обставин, викладених позивачем у позовній заяві, суду не надав. В апеляційній скарзі також відповідач не обґрунтував неперерахування грошових коштів за наданими позивачем платіжними дорученнями, жодних пояснень з цього приводу в скарзі не навів.

Судова колегія звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 1074 Цивільного кодексу України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема, справа була розглянута за відсутності відповідача, який був позбавлений можливості приймати участь в справі, оскільки позивач неправильно зазначив місцезнаходження відповідача і після порушення провадження у справі суд першої інстанції належним чином не повідомив відповідача про місце та час розгляду справи.

Проте, судова колегія вважає, такі посилання помилковими та такими, що не можуть бути підставою для прийнятого оскаржуваного рішення, оскільки факт отримання відповідачам 12.03.2015 р. ухвали про порушення провадження у справі та 02.04.2015 р. ухвали про відкладення розгляду справи засвідчує рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 22, 27). Дані ухвали суду першої інстанції були направлені відповідачу на адресу, вказану в позовній заяві як передбачено ст. 64 ГПК України (ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою). Більш того, в підтвердження обізнаності відповідача про розгляд справи № 917/444/15 в господарському суді Полтавської області є те, що зазначені ухвали суду першої інстанції були розміщені в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Таким чином, судова колегія вважає за необхідним зазначити, що відповідач мав піклуватись своєю долею у даній справі, він повинен був і міг дізнатись про судові засідання як в суді першої інстанції, так і в апеляційній інстанції, проте він не скористався своїми процесуальними правами, не прибув до суду і не надав суду обґрунтованих письмових пояснень про поважність причини неявки в судові засідання.

За таких обставин, враховуючи те, що наявні у справі матеріали свідчать про обґрунтованість вимог позивача, а відповідач в установленому законом порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, не довів суду належними і допустимими доказами належного виконання ним своїх зобов'язань, тому, суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку про те, що позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження в матеріалах справи.

Судова колегія Харківського апеляційного господарського суду вважає, що оскаржуване рішення господарського суду першої інстанції прийняте при повному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, у відповідності до норм чинного матеріального та процесуального права, викладені в рішенні висновки відповідають обставинам справи, а тому рішення господарського суду Полтавської області від 14.04.2015 р. у справі № 917/444/15 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Рішення господарського суду Полтавської області від 14.04.2015 р. у справі № 917/444/15 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 25.06.2015 року

Головуючий суддя Бондаренко В.П.

Суддя Россолов В.В.

Суддя Терещенко О.І.