РІШЕННЯ

"25" червня 2015 р.Справа № 921/498/15-г/3

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Боровця Я.Я.

розглянув матеріали справи

за позовом: Фізичної особи підприємця ОСОБА_1, вул. Молодіжна, 7, с. Почапинці, Тернопільський район, Тернопільська область, 47721

до відповідача: Фізичної особи підприємця ОСОБА_2, АДРЕСА_1, 47600

про cтягнення заборгованості в сумі 24 082,38 грн.

За участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_3 представник (довіреність № б/н від 03.03.2015 р.)

відповідача: ОСОБА_4 представник (довіреність № 294 від 17.06.2015 р.)

Учасникам судового процесу в засіданні оголошено склад суду та розяснено їх права і обовязки передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України.

За відсутності відповідного клопотання сторін технічна фіксація судового процесу не здійснювалася.

Суть справи: Фізична особа підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду з позовом до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про стягнення 22 500,00 грн. заборгованості по орендній платі, 291,73 грн. грн.. пені, 164,65 грн. 3% річних, 1 126,00 грн. інфляційних втрат та зобов'язання відповідача повернути орендоване приміщення.

Ухвалою господарського суду від 18.05.2015 року порушено провадження у даній справі та її розгляд призначено на 11.06.2015 року.

Ухвалою суду від 11.06.2015 року, у зв'язку з неявкою представника відповідача, розгляд справи відкладався до 17.06.2015 року.

Ухвалою суду від 17.06.2015 року, враховуючи клопотання відповідача, розгляд справи відкладався до 25.06.2015 року.

Представник позивача в судове засідання призначене на 25.06.2015 року з'явився, позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити повністю з підстав наведених у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання призначене на 25.06.2015 року з'явився, через канцелярію суду подав письмові пояснення по суті спору, проти позовних вимог заперечив та просив суд у задоволенні позову відмовити з підстав наведених у письмових поясненнях.

Зокрема відповідач зазначає, що договір оренди є припиненим у зв'язку з закінченням строку його укладення, а орендоване приміщення по акту прийому-передачі позивачу не передано у зв'язку з тим, що останній ухиляється від його підписання.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, повно та об'єктивно оцінивши подані докази в їх сукупності, судом встановлено:

05 жовтня 2013 року, між позивачем та відповідачем укладено договір № 4 оренди приміщення (далі по тексту Договір оренди), що перебуває у приватній власності позивача, розташованого за адресою м. Тернопіль, вул. Дружби 1/56 загальною площею 44,8 м2.

Відповідно до умов даного договору, та акту прийому-передачі від 05 жовтня 2013 р., відповідач, прийняв для здійснення господарської діяльності дане приміщення, та зобов'язувався згідно п. 4.1. оплачувати щомісячно, наперед за один місяць - до 1го числа кожного місяця готівкою, орендну плату у розмірі 2 000,00 грн.

Згідно п. 10.1. Договору оренди, даний Договір вступає в силу з дати його укладення та діє до 05 жовтня 2014 року.

Підпунктом 10.3.1. п. 10.3. Договору оренди передбачено, що дія даного Договору припиняється: внаслідок закінчення строку, на який його було укладено.

Пунктом 3.5. Договору оренди передбачено, що приміщення вважається повернутим Орендодавцеві (позивачу) з моменту підписання сторонами Акту прийому-передачі.

Відповідно до ст. 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Суду не надано доказів підписання між сторонами Акту прийому-передачі приміщення, за яким відповідач повинен був повернути позивачу предмет оренди та не надано заперечень позивача щодо продовження користування відповідачем майном.

Таким чином, враховуючи положення ст. 764 ЦК України, суд вважає, що Договір оренди було поновлено на строк до 05.10.2015 року.

Вищенаведене спростовує також твердження відповідача про припинення дії Договору оренди.

Також, слід зазначити, що намір користуватися орендованим приміщенням у відповідача підтверджується, за даними позивача, та не заперечується відповідачем оплата у жовтні 2014 року частини орендної плати на суму 1 500,00 грн.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Пунктом 4.1. Договору оренди передбачено, що розмір орендної плати за перший рік користування приміщенням складає 2 000,00 грн. на місяць і сплачується наперед за один місяць до 1-го числа кожного місяця готівкою.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач своїх зобов'язань по Договору оренди щодо сплати орендної плати належним чином не виконував, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за наступні місяці: за жовтень 2014 року на суму 500,00 грн., листопад 2014 року на суму 2 000,00 грн., грудень 2014 року на суму 2 000,00 грн. та січень 2 000,00 грн., всього на суму 6 500,00 грн.

Позивачем у встановленому порядку не спростовано факту заборгованості перед позивачем по орендній платі на загальну суму 6 500,00 грн.

Згідно ст. 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Підпунктом 5.4.2.3 п. 5.4.2 передбачено, що Орендодавець має право розірвати даний договір в односторонньому порядку у випадку: систематичного (більше 2-х разів) порушення умов оплати оренди згідно п. 4.1. Договору оренди.

Як встановлено судом, відповідач протягом 4 місяців підряд не сплачував позивачу орендної плати, внаслідок чого у нього виникла заборгованість в сумі 6 500,00 грн.

Позивачем 23.01.2015 року надіслано відповідачу претензію з вимогою повернути орендоване приміщення орендоване приміщення у відповідності до п. 3.5. Договору оренди до 07.02.2015 року шляхом повернення ключів та підписання акту прийому-передачі та погасити заборгованість. Дана претензія відповідачем отримана 28.01.2015 року, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення від 23.01.2015 року.

З врахуванням приписів ст. 782 ЦК України Договір оренди вважається розірваним з 28.01.2015 року.

Відповідно до ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Відповідачем доказів повернення позивачу орендованого приміщення суду не надано.

Таким чином, суд вважає, що позивач правомірно з врахуванням норм ст. 785 ЦК України нарахував відповідачу неустойку у розмірі подвійної плати за користування річчю, за період з лютого 2015 року по травень 2015 року, на загальну суму 16 000,00 грн.

Щодо нарахування пені то слід зазначити наступне.

Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч. 1 ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Згідно ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Пунктом 6.1. Договору оренди передбачено, що за невиконання або неналежне виконання зобов'язань згідно з даним Договором сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно розрахунку позовних вимог позивачем нараховано відповідачу пеню на загальну суму 291,73 грн.

Однак, судом встановлено, що дана пеня нарахована як за несвоєчасну сплату орендних платежів так і на неустойку у розмірі подвійної плати за користування річчю, а оскільки така вже є забезпеченням виконання зобов'язання, то відповідно до неї стягнення пені не можна застосовувати.

Позивачем також, у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховано відповідачу інфляційні втрати на суму 1 126,00 грн. та 3% річних на суму 164,65 грн. і також з врахуванням неустойки у розмірі подвійної плати за користування приміщенням.

Суд здійснивши перерахунок пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних, дійшов висновку, що такі підлягають до часткового стягнення в частині нарахування щодо заборгованості по орендній платі на суму 6 500,00 грн.

Таким чином, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає пеня на суму 61,37 грн., інфляційні втрати на 134,00 грн. та 3% річних на суму 35,42 грн.

Відповідно ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

З огляду на викладене, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності власної правової позиції. Спір повинен вирішуватись на користь тієї сторони, яка за допомогою відповідних процесуальних засобів переконала суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень. Відповідно до принципу змагальності сторони, інші особи, які беруть участь у справі, якщо вони бажають досягти бажаного для себе, або осіб, на захист прав яких подано позов, найбільш сприятливого рішення, зобов'язані повідомити суду усі юридичні факти, що мають значення для справи, вказати або надати докази, які підтверджують чи спростовують ці факти, а також вчинити інші передбачені законом дії, спрямовані на те, аби переконати суд у своїй правоті.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивач надав суду всі належні та допустимі докази, які дають можливість суду частково задоволити позовні вимоги та стягнути з відповідача 6 500,00 грн. заборгованості по орендній платі, 16 000,00 грн. неустойки у розмірі подвійної плати, 61,37 грн. пені, 35,42 грн. 3% річних та 134,00 грн. інфляційних втрат.

Оскільки спір виник виключно з вини відповідача то судові витрати по справі слід покласти на відповідача у відповідності до ч. 2 ст. 49 ГПК України.

Враховуючи викладене, керуючись Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", ст.ст. 525, 530, 546, 547, 549, 599, 625, 764 782, 785 Цивільного кодексу та ст.ст. 1, 2, 4-3, 12, 32, 33, 34, 44, 49, 82-85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_2, АДРЕСА_1, 47600 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Фізичної особи підприємця ОСОБА_1, вул. Молодіжна, 7, с. Почапинці, Тернопільський район, Тернопільська область, 47721 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 6 500 грн. 00 коп. заборгованості по орендній платі, 16 000 грн. 00 коп. неустойки у розмірі подвійної плати, 61 грн. 37 коп. пені, 35 грн. 42 коп. 3% річних, 134 грн. 00 коп. інфляційних втрат, 1 827 грн. 00 коп. судового збору за спір майнового характеру та 1 218 грн. 00 коп. судового збору за спір немайнового характеру.

3. Зобов'язати Фізичну особу підприємця ОСОБА_2, АДРЕСА_1, 47600 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) повернути Фізичній особі підприємцю ОСОБА_1, вул. Молодіжна, 7, с. Почапинці, Тернопільський район, Тернопільська область, 47721 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) торгово-офісне приміщення, розташоване за адресою: м. Тернопіль, вул. Дружби, 1/56, загальною площею 44,8 м.кв., відповідно до умов Договору № 4 від 05.10.2013 року.

4. Накази видати згідно ст. 116 ГПК України.

5. У решті частин позовних вимог у задоволенні позову відмовити.

6. Рішення господарського суду набирає законної сили в десятиденний строк з дня його прийняття (виготовлення та підписання повного тексту).

7. Сторони вправі подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили протягом десяти днів з дня його прийняття (виготовлення та підписання повного тексту), через місцевий господарський суд.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 30 червня 2015 року.

Суддя Боровець Я.Я.