КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2015 р. Справа№ 927/252/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Лобаня О.І.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання Іваненко М. М.,

за участю представників сторін:

позивача: Максак Т. Л. (довіреність № 01-14 від 10.02.2015);

відповідача: Олексієнко О. П. - директор (наказ № 1 від 19.04.2011).

розглянувши матеріали апеляційної скарги Управління комунального майна Чернігівської обласної ради

на рішення господарського суду Чернігівської області від 30.03.2015 у справі № 927/252/15 (суддя Лавриненко Л.М.)

за позовом Управління комунального майна Чернігівської обласної ради

до приватного акціонерного товариства «КІНОТЕХПРОМ»

про стягнення 13802,42 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського Чернігівської області від 30.03.2015 у справі № 927/252/15 позов задоволено частково. Вирішено стягнути з приватного акціонерного товариства "Кінотехпром" до обласного бюджету м. Чернігова 8879,28 грн. заборгованості з орендної плати; 872,13 грн. інфляційних нарахувань та стягнути з приватного акціонерного товариства "Кінотехпром" на користь управління комунального майна Чернігівської обласної ради 1945,98 грн. заборгованості з орендної плати; 134,44 грн. інфляційних нарахувань; 5,48 грн. 3% річних; 59,92 грн. пені та 1749,78 грн. судового збору.

Не погодившись із вказаним рішенням Управління комунального майна Чернігівської обласної ради подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Чернігівської області від 30.03.2015 у справі № 927/252/15 в частині відмови у стягнення пені в розмірі 477,94 грн. та 47,12 грн. річних. Також скаржник просить скасувати рішення господарського суду Чернігівської області від 30.03.2015 в частині відстрочки виконання рішення суду та відмовити у задоволені заяви відповідача.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.04.015 року у справі №927/252/15 прийнято апеляційну скаргу Управління комунального майна Чернігівської обласної ради до провадження та призначено її до розгляду за участю уповноважених представників сторін на 27.05.2015.

Ухвалою суду від 27.05.2015 витребувано додаткові докази по справі та в судовому засіданні оголошено перерву до 15.06.2015.

В судовому засіданні 15.06.2015 оголошено перерву до 15.06.2015.

Представник позивача у судовому засіданні 17.06.2015 року підтримав подану апеляційну скаргу в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 17.06.2015 року просить скасувати рішення господарського суду Чернігівської області від 30.03.2015 в повному обсязі, оскільки в основу рішення покладено оцінку майна на підставі якої розраховується орендна плата, яка не відповідає дійсності.

Також представник відповідача заявив клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи звіту про оцінку майна будівель А02 та Т-2 станом на 14.09.2012, яку виконало приватне підприємство „Аксіома".

Відповідно до ч. 1-3 ст. 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Так, відповідно до приписів ст. ст. 41, 42 ГПК України призначення експертизи на вимогу учасників процесу не є обов'язком суду, а є його правом; висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за загальними правилами, встановленими статтею 43 ГПК України.

Зокрема, суд звертає увагу на те, що судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмету доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

З системного аналізу положень ст. 34 ГПК України слідує, що допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

При цьому, відповідач, яким ставиться питання про призначення експертизи, не звертався до суду з доказами, які б ставили під сумнів надані позивачем докази, не надав іншої оцінки майна та документів на підтвердження своїх заперечень, а мотиви у вказаному клопотанні ґрунтуються лише на припущеннях.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції відмовляє відповідачу у задоволенні клопотання про призначення експертизи.

Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 27.12.2012 року між управлінням комунального майна Чернігівської обласної ради (позивачем) та приватним акціонерним товариством "Кінотехпром" (відповідач) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області №74.

Відповідно до п. 1.1., 1.2. договору оренди нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області №74 від 27.12.2012 року, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно, спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області, що розташоване за адресою: м. Чернігів, вул. Любецька, 66 та перебуває на бухгалтерському обліку управління комунального майна Чернігівської обласної ради у складі: 1.1.1. Двоповерхова будівля майстерні "Т-2", загальною площею - 488,3 кв. м.; 1.1.2. Приміщення механічної майстерні "А1 -2" в двоповерховій будівлі, загальною площею - 242,1 кв. м.; 1.1.3. Загальна площа приміщень, що передаються в оренду складає 730,4 кв.м. Вартість майна, визначена згідно звіту про оцінку майна виконаного ПП "Аксіома", яка станом на " 14" вересня 2012 року становить 747855,0 грн. без ПДВ.

Пунктом 1.4. договору оренди нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області №74 від 27.12.2012 року визначено, що майно, що передається в оренду, належить територіальним громадам сіл, селищ, міст Чернігівської області, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на об'єкти нерухомості виданого виконкомом Чернігівської міської ради 25.11.2002 року на підставі рішення №237 від 18.11.2002 року, яке зареєстроване 25.12.2002 року в Чернігівському міжміському бюро технічної інвентаризації про що зроблений запис у реєстровій книзі №9 за реєстрованим №68, що знаходяться на земельній ділянці площею 2159 кв.м., яка перебуває в постійному користуванні орендаря, згідно Державного акту на право постійного користування землею серії ЧН-47 виданого 20.08.1993 року.

На підтвердження права власності на предмет договору оренди позивачем надано копію свідоцтва про право власності на об'єкти нерухомості виданого виконкомом Чернігівської міської ради 25.11.2002 року на підставі рішення №237 від 18.11.2002 року, яке зареєстроване 25.12.2002 року в Чернігівському міжміському бюро технічної інвентаризації про що зроблений запис у реєстровій книзі №9 за реєстрованим №68, відповідно до якого, об'єкт нерухомості, який розташований в місті Чернігові по вул. Любецькій за №66 дійсно належить територіальним громадам сіл, селищ, міст Чернігівської області.

Пунктом 1.1. положення про управління комунального майна Чернігівської обласної ради (нова редакція) затвердженій рішенням десятої сесії обласної ради шостого скликання 28 вересня 2012 року, державна реєстрація якої проведена 18.10.2012 за номером запису 8001407 визначено зокрема, що управління комунального майна Чернігівської обласної ради відповідно до чинного законодавства України забезпечує реалізацію повноважень обласної ради по управлінню та розпорядженню об'єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області (далі об'єкти комунальної власності).

Відповідно до п. 3.5. положення про управління комунального майна Чернігівської обласної ради (нова редакція), затвердженій рішенням десятої сесії обласної ради шостого скликання 28 вересня 2012 року, державна реєстрація якої проведена 18.10.2012 за номером запису 8001407, управління виступає орендодавцем цілісних майнових комплексів, їх структурних підрозділів (філій, цехів, дільниць), нерухомого та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває у його управлінні.

Пунктом 5.3. положення про управління комунального майна Чернігівської обласної ради (нова редакція), затвердженій рішенням десятої сесії обласної ради шостого скликання 28 вересня 2012 року, державна реєстрація якої проведена 18.10.2012 за номером запису 8001407 визначено, зокрема, що управління має право пред'являти претензії та подавати позовні заяви до суду, предметом яких є стягнення на користь обласного бюджету орендної плати на підставі укладених управлінням договорів оренди об'єктів комунальної власності.

Пунктом 1.3. договору оренди нерухомого майна визначено, що майно передається в оренду з метою здійснення виробничої діяльності.

Відповідно до п. 2.1. договору оренди орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна, який є невід'ємною частиною цього договору (додаток №1).

Відповідно до п. 1.1. Акту прийому-передачі в оренду майна комунальної власності області, розташованого за адресою вул. Любецька, 66, м. Чернігів від 01.11.2012 року, підписаного сторонами 27.12.2012 року та скріпленого печатками сторін, згідно якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно, приміщення спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області, що розташоване за адресою: м. Чернігів, вул. Любецька, 66 та перебуває на бухгалтерському обліку управління комунального майна Чернігівської обласної ради (позивача), у складі: двоповерхова будівля майстерні "Т-2", загальною площею - 488,3 кв. м.; приміщення механічної майстерні "А1 -2" в двоповерховій будівлі, загальною площею - 242,1 кв. м. Загальна площа приміщень, що передаються в оренду складає 730,4 кв. м.

Пунктом 10.1., 10.2. договору оренди визначено, що цей договір діє з 01.11.2012 року по 31.10.2017 року включно. Умови цього договору зберігають силу протягом усього строку його дії, а в частині зобов'язань орендаря щодо сплати орендної плати - до повного виконання зобов'язань.

Відповідно до п. 3.1. договору оренди орендна плата є платежем у грошовій формі, який орендар вносить орендодавцю та до обласного бюджету незалежно від наслідків діяльності орендаря і сплачується за весь термін фактичного користування майном, що визначається на підставі акту приймання-передачі в оренду та акту приймання-передачі майна з орендного користування.

Пунктом 3.3. договору оренди встновлено, що розмір орендної плати визначається на підставі Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області, затвердженої рішенням обласної ради від 25.03.2011р (3 сесія 6 скликання) зі змінами внесеними рішенням обласної ради від "30" вересня 2011 року (5 сесія 6 скликання).

Відповідно до п. 3.4. договору оренди зокрема, орендна плата за перший (листопад 2012 року) місяць оренди визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за жовтень та листопад місяці 2012 року і становить, відповідно до п. 5 додатку №2 до договору оренди нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області №74 від 27.12.2012 року розрахунку розміру орендної плати за оренду майна комунальної власності області розташованого за адресою: м. Чернігів, вул. Любецька, 66 від 01.11.2012 року - 2620,11 грн. (без ПДВ).

Пунктами 3.5., 3.6. договору оренди сторони визначили, що розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Орендну плату орендар зобов'язаний перераховувати щомісячно не пізніше останнього числа поточного місяця згідно виставлених рахунків орендодавцем у співвідношенні: 70% - до обласного бюджету, 30% - орендодавцю, згідно Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області.

На виконання п.п. 3.1., 3.4., 3.5., 3.6. договору оренди позивачем (орендодавцем) було надіслано відповідачу (орендарю) рахунки на сплату орендної плати до обласного бюджету, а саме: № від 13.10.2014 року на суму 2143,61 грн.; № від 12.11.2014 року на суму 2195,05 грн., № від 10.12.2014 року на суму 2236,76 грн. та № від 15.01.2015 року на суму 2303,86 грн.; рахунки на сплату орендної плати позивачу - управлінню комунального майна Чернігівської обласної ради № від 10.12.2014 року на суму 958,61 грн. і № від 15.01.2015 року на суму 987 грн. 37 коп.

Факт отримання рахунків відповідачем підтверджується повідомленням про вручення поштових відправлень

Відповідно до п. 5.1.5. договору оренди нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області №74 від 27.12.2012 року, орендар (відповідач) зобов'язується своєчасно та у повному обсязі сплачувати орендну плату.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідач згідно рахунку № від 13.10.2014 року зобов'язаний був розрахуватися в частині сплати орендної плати в розмірі 2143,61 грн. в строк до 31.10.2014 року; згідно рахунку № від 12.11.2014 року зобов'язаний був розрахуватися в частині сплати орендної плати в розмірі 2195,05 грн. в строк до 01.12.2014 року, оскільки 30.11.2014 року припадало на неділю - вихідний день; згідно рахунку № від 10.12.2014 року зобов'язаний був розрахуватися в частині сплати орендної плати на суму 958,61 грн. та на суму 2236,76 грн. в строк до 31.12.2014 року; по рахунку № від 15.01.2015 року зобов'язаний був розрахуватися в частині сплати орендної плати на суму 987,37 грн. та на суму 2303,86 грн. в строк до 02.02.2015 року, оскільки 31.01.2015 року припадало на суботу - вихідний день.

Проте, відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань орендну плату за договором оренди нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області №74 від 27.12.2012 року за період з 01.09.2014 року по 31.12.2014 року не сплатив.

Частиною 1 статті 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 6 ст. 283 Господарського кодексу України передбачено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до п. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України, плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 3 ст. 18 Закону України „Про оренду державного та комунального майна" орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону України „Про оренду державного та комунального майна" строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності зі ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача орендної плати за період з вересня 2014 року по 31 грудня 2014 року 10825,26 грн.: 8879,28 грн. - до обласного бюджету та 1945,98 грн. - до управління комунального майна Чернігівської обласної ради.

В зв'язку з тим, що відповідач припустився прострочення по платежах позивач просив стягнути 537 грн. 86 коп. пені за період з 01.11.2014 року по 20.02.2015 року за прострочку сплати орендної плати, 1006,57 грн. інфляційних нарахувань за прострочку сплати орендної плати за період з листопада 2014 року по лютий 2015 року, з яких 872 грн. 13 коп. інфляційних нарахувань до обласного бюджету та 134 грн. 44 коп. інфляційних нарахувань на користь позивача, а також на користь позивача три проценти річних в сумі 52,60 грн. за період з 01.11.2014 року по 20.02.2015 року.

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку пені 537 грн. 86 коп. за період з 01.11.2014 року по 20.02.2015 року, пеня нарахована як на суму боргу в розмірі 8879,28 грн. перед обласним бюджетом, так і на суму боргу 1945,98 грн. - перед управлінням комунального майна Чернігівської обласної ради.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України, зокрема, виконання зобов'язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов'язання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому співвідношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Також частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом п. 3.7. договору оренди нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області №74 від 27.12.2012 року передбачено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, та якщо недоплата перевищує суму завдатку, то сума перевищення підлягає індексації і стягується відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, включаючи день оплати.

Суд першої інстанції дійшов в вірного висновку, що управління комунального майна Чернігівської обласної Ради - позивач по даній справі є кредитором щодо стягнення орендної плати, яка підлягає сплаті на їх користь (30%). Відповідно позивач має право на стягнення на свою користь пені за прострочку сплати цієї частини орендної плати, яка підлягає сплаті безпосередньо йому.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно задовольнив вимоги в частині стягнення пені в сумі 59 грн. 92 коп.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 9.5. договору оренди нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області №74 від 27.12.2012 року, визначено, що у разі несвоєчасного виконання зобов'язання по сплаті орендної плати, орендар повинен сплатити орендодавцю суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних простроченої суми.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо задоволення 1006,57 грн. інфляційних нарахувань за період прострочки сплати орендної плати з листопада 2014 року по лютий 2015, з яких: 872 грн. 13 коп. інфляційних нарахувань за прострочку сплати орендної плати до обласного бюджету та 134 грн. 44 коп. інфляційних нарахувань за прострочку сплати орендної плати на користь позивача.

Щодо стосується вимоги про стягнення 3% річних, то враховуючи, що позивач є кредитором щодо стягнення орендної плати, яка підлягає сплаті на їх користь (30%), то відповідно суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині 3% річних в сумі 5 грн. 48 коп.

Також суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для визнання недійсним договору оренди нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області №74 від 27.12.2012 року на підставі ст. 233 Цивільного кодексу України, тобто вчиненого під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах.

За наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, зокрема, за заявою сторони або за своєю ініціативою господарський суд, розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Наведена норма визначає процесуальну можливість вирішення питань, пов'язаних із проблемами, що виникають під час виконання рішення господарського суду. У процесі виконання рішення ймовірне виникнення обставин, що ускладнюють виконання чи роблять його неможливим.

Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний термін звільнення приміщення, повернення майна, тощо.

Підставою для відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом.

За змістом п. 7.1.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом,

Згідно п. 7.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу та порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осі - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про правомірність часткового задоволення заяви відповідача про відстрочку виконання рішення господарського суду на строк до 30.05.2015 року прийнятого судом першої інстанції.

Скаржник в апеляційній скарзі зазначив, що суд першої інстанції помилково перерахував пеню та 3% річних лише на суму орендних платежів в розмірі 30% та задовольнив в цій частині позовні вимоги частково. А також скаржник не погодився з рішенням суду в частині відстрочки виконання рішення.

Проте, зазначене апелянтом в скарзі на рішення суду спростовується наведеним в рішення Господарського суду Чернігівської області, яке переглянуто Київським апеляційним судом та доказами долученими до матеріалів справи № 927/252/15.

Тобто, доводи скаржника зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, що не впливає на результат розгляду справи.

Відповідач в письмових поясненнях вказав на неправильність визначення розміру орендної плати у зв'язку з неправильною оцінкою вартості об'єкта оренди.

Проте, відповідачем не було надано суду іншої оцінки орендованого майна, а також рішеннями господарського суду Чернігівської області від 04.06.2014 р. по справі №927/592/14 та від 27.10.2014 р. №927/1473/14 досліджувались обставини визначення розміру орендної плати, та відповідно була стягнута орендна плата, яка визначена договором оренди нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області №74 від 27.12.2012 року.

Отже, враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення господарського Чернігівської області від 30.03.2015 у справі № 927/252/15 відповідає обставинам справи, є законним та обґрунтованим, а тому не підлягає скасуванню. У зв'язку з цим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Управління комунального майна Чернігівської обласної ради на рішення господарського суду Чернігівської області від 30.03.2015 у справі № 927/252/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Чернігівської області від 30.03.2015 у справі № 927/252/15 залишити без змін.

3. Справу № 927/252/15 повернути до господарського суду Чернігівської області.

4. Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Р.В. Федорчук

Судді О.І. Лобань

А.Г. Майданевич