ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2015 р. Справа № 911/1811/15

Господарський суд Київської області у складі судді Черногуза А.Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Грін Трейд до Товариства з обмеженою відповідальністю Расалес про стягнення боргу,

за участю представників:

позивача: ОСОБА_1 (дов. № 06/04-15 від 06.04.2015); ОСОБА_2 (дов. № 06/04-15/2 від 06.04.2015);

відповідача : не зявились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Грін Трейд до Товариства з обмеженою відповідальністю Расалес про стягнення боргу.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань за договором поставки № Е-127014 від 20.09.2012.

Ухвалою господарського суду Київської області від 28.04.2015 порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 09.06.2015.

Ухвалою від 09.06.2015 розгляд справи відкладено на 23.06.2015.

В судовому засіданні 23.06.2015 суд заслухав пояснення представників позивача, він підтримав позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не зявився.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 Господарського процесуального кодексу України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. (Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»)

Враховуючи, що сторони були належним чином повідомлені про судове засідання та те, що реалізація норми ст. 38 Господарського процесуального кодексу України щодо витребування господарським судом у сторін документів і матеріалів, необхідних для вирішення спору, безпосередньо залежить від субєктивної реалізації сторонами їх диспозитивного права подавати та витребовувати через суд докази, а також враховуючи положення п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, який визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом в межах наданих повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

В судовому засіданні 23.06.2015 суд, після виходу з нарадчої кімнати в порядку ст. 82-1 Господарського процесуального кодексу України, проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

Установив:

20.09.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю Грін Трейд (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Расалес (покупець) було укладено договір поставки № Е-127014, відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобовязується виготовити й передати у встановлений у даному договорі термін у власність покупця пакувальний матеріал з нанесенням ексклюзивного друкованого зображення (продукція), а покупець зобов'язується оплатити та прийняти її в асортименті, кількості, цінам і на умовах, зазначених у специфікаціях, що є невід'ємними частинами даного договору.

Оплата продукції здійснюється покупцем в терміни, узгоджені сторонами у відповідних специфікаціях. З моменту зарахування на поточний рахунок постачальника 100% оплати за поставку продукції, ціна продукції не підлягає зміні (п. 4.2. договору).

Так, позивачем відповідно до видаткових накладних за період з 17.12.2013 по 20.03.2014 було поставлено відповідачу товар загальною вартістю 34585,50 грн (копії погоджених сторонами накладних містяться в матеріалах справи). Факт отримання товару відповідачем підтверджується підписом уповноваженої особи на видаткових накладних та його печаткою, а також відсутністю скарг або заперечень з боку останнього.

Таким чином, за наслідками дослідження матеріалів справи, судом встановлено, що позивач виконав взяті на себе зобовязання щодо поставки товару належним чином та відповідно до умов договору.

Відповідачем не надавалось суду жодних скарг щодо якості, комплектності товару або строків поставки. Відтак, у відповідача виник обовязок сплатити його вартість у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини. Однією з підстав виникнення господарського зобов'язання згідно ст. 174 Господарського кодексу України, є господарський договір.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 265 ГК України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Дана норма кореспондується зі ст. 712 ЦК України, відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 530, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст.ст. 251, 252 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач неналежним чином виконував свої грошові зобовязання за договором поставки. Так, прийнятий товар ним було оплачено лише частково у сумі 28366,53 грн, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем у сумі 6218,97 грн. Вказаний факт підтверджується довідками № 32/11760 від 08.06.2015, № 32/12400 від 16.06.2015, наданими ПАТ «ВіЕс Банк», та реєстром, наданим ПАТ «Марфін Банк» (містяться в матеріалах справи).

Крім того, відповідачем було надано позивачу лист від 14.03.2014, в якому він зобовязався погасити існуючу заборгованість, а також сторонами було складено акт звірки взаєморозрахунків, згідно якого заборгованість відповідача перед позивачем станом на 31.03.2014 складала 7748,97 грн (після чого відповідачем ще здійснювались проплати).

Позивач звертався до відповідача з вимогою № 01.05 від 09.01.2015, в якій просив погасити існуючу заборгованість, проте вказана вимога залишена відповідачем без задоволення.

Суд зазначає, що в ухвалі суду про порушення провадження у справі та про відкладення розгляду справи відповідачу пропонувалось надати відзив на позов з документальним обґрунтуванням його доводів, проте ані відзиву, ані доказів сплати боргу відповідач не надав.

За таких обставин, суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 6218,97 грн обґрунтованою, підтвердженою належними та допустимими доказами, відповідачем належним чином не спростованою, а відтак такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 1336,74 грн пені та 1548,52 грн втрат від інфляції.

Приписами ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 9.2. договору у випадку порушення строків оплати продукції більше ніж на 7 календарних днів, згідно п. 3.14. даного договору, покупець виплачує постачальнику суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період заборгованості, від простроченої суми за кожен день прострочення оплати.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача пені та втрат від інфляції, то в її задоволенні суд відмовляє, у зв'язку з тим, що позивачем у розрахунку суми пені та втрат від інфляції не вказано конкретного періоду за який вони розраховані, а відтак у суду відсутня можливість перевірити наданий розрахунок.

Водночас, суд зазначає, що позивач не позбавлений права звернутись до господарського суду з новим позовом про стягнення з відповідача пені та втрат від інфляції, надавши детальний розрахунок із зазначенням суми заборгованості, періоду нарахування тощо.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відтак, сторони, звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 38 ГПК України сторонами доказів.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст.ст. 44-49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Расалес () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Грін Трейд () 6218,97 грн боргу, а також 1827,00 грн судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ.

Повний текст рішення складено 26.06.2015

Суддя А.Ф. Черногуз