ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24.06.15р. Справа № 904/4310/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю госпрозрахункової фірми "Камаз-Транс-Сервіс", 33027, м. Рівне, вул. Київська, 64-А

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, АДРЕСА_2

про стягнення 38 621,60 грн.

Суддя Панна С.П.

Представники:

від позивача Опанасюк А.О. - юрисконсульт за довіреністю від 29.01.2013 року

від відповідача ОСОБА_3 - представник за довіреністю від 14.02.2015 року

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю госпрозрахункової фірми "Камаз-Транс-Сервіс" звернулась до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення основного боргу в сумі 44000,00 грн., пені в сумі 2847,34 грн., інфляційних втрат в сумі 2332,00 грн., 3% річних в сумі 177,21 грн., судового збору.

Позивачем 24.06.2015 року подано до суду заяву від 19.06.2015 року за №285 про зменшення позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача основний борг в сумі 13800,00 грн., пені в сумі 8562,63 грн., 3% річних в сумі 462,97 грн., інфляційних втрат в сумі 15796,00 грн., судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем умов договору перевезення вантажів від 02.01.2015 року за № 02/01/2015 в частині своєчасної та повної оплати за отримані послуги з перевезення вантажів.

Відповідач позовні вимоги визнає в частині основного боргу в розмірі 13800,00 грн. (відзив на позовну заяву від 24.06.2015 року).

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у справі оголошувались вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

02.01.2015 року між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1, як відправником, та Товариством з обмеженою відповідальністю госпрозрахунковою фірмою "Камаз-Транс-Сервіс", як перевізником, укладено договір перевезення вантажів за № 02/01/2015 за умовами п. 1.1 якого відправник, діючи від власного імені, за рахунок коштів клієнта і в інтересах клієнта, залучає перевізника для перевезення вантажів автомобілями в міських, міжміських й міжнародних сполученнях, перевізник доставляє (перевозить) заявлені відправником вантажі до пункту призначення у строк, зазначений у транспортній заявці і видає особі, яке має право на його отримання (вантажоодержувач), а відправник оплачує послуги перевізника з коштів клієнта на узгоджених умовах.

Перевізник зобов'язаний доставити вантаж за адресою, зазначеною у транспортній заявці й товарно-транспортній накладній або міжнародній автомобільній накладній у строки, встановлені відправником (п. 3.1 договору).

Пунктом 3.9 договору передбачено наступне: перевізник зобов'язаний впродовж 7 календарних днів з моменту доставки вантажу надати відправнику пакет документів, необхідних для проведення взаєморозрахунків: оригінал рахунку, копії товарно-транспортної накладної або міжнародної автомобільної накладної, оригінал акту виконаних робіт й оригінали інших документів, які закривають перевезення, якщо інше не обумовлено у транспортній накладній.

Відправник здійснює оплату транспортних послуг перевізника з коштів, які надходять від клієнта, за вирахуванням власної плати (винагороди) впродовж 10 банківських днів з дня отримання рахунку від клієнта за умови отримання від перевізника всіх необхідних для взаєморозрахунку документів: оригіналу рахунку, копії товарно-транспортної накладної або міжнародної автомобільної накладної, оригінал акту виконаних робіт й оригінали інших документів, які закривають перевезення, якщо інше не обумовлено у замовленні. Вартість транспортних послуг перевізника визначається сторонами виходячи з актуальної ситуації на транспортному ринку й об'єму транспортних послуг, що надаються (п. 6.1 договору).

Загальна сума даного договору є договірною і складається з сум актів виконаних робіт за кожним перевезенням, які були підписані протягом строку дії даного договору і зафіксовані сторонами у рахунках-фактурах (п. 6.5 договору).

Договір діє з моменту підписання його обома сторонами і діє до 31.12.2015 року (п. 9.2 договору).

Відповідачем 09.01.2015 року подано позивачу договір-замовлення на разове автотранспортне перевезення вантажу за № 09/01, відповідно до якого замовлено перевезення вантажу за маршрутом: Італія-Україна, дата й час навантаження - 13.01.2015 року, найменування вантажу - сировина, вага вантажу - 20 т, адреси завантаження (Via Paolo Corazzi, 2 - 26100 Cremona Italy) й розвантаження (м. Дніпропетровськ, узгодження), суму перевезення: 44000,00 грн. (а. с. 14).

На виконання умов договору позивач надав відповідачу послуги з перевезення на загальну суму 44000,00 грн., що підтверджується підписаним сторонами актом здачі-приймання виконаних робіт від 20.01.2015 року за №А, товарно-транспортною накладною CMR № 52821 від 20.01.2015 року (а. с. 15, 17).

Як стверджує позивач, 28.01.2015 року ТОВ ГФ "Камаз-Транс-Сервіс" надіслано, а відповідачем 04.02.015 року отримано пакет документів, передбачений п. 3.9, п. 6.1 договору, а саме: рахунок № А від 20.01.2015 року, акт здачі-приймання виконаних робіт від 20.01.2015 року за №А, товарно-транспортну накладну CMR № 52821 від 20.01.2015 року, на підтвердження чого позивач посилається на повідомлення про вручення поштового відправлення за № 486 (а. с. 18).

Крім того, факт отримання відповідачем пакету документів, передбаченого п. 3.9, п. 6.1 договору, а саме: рахунок № А від 20.01.2015 року, акт здачі-приймання виконаних робіт від 20.01.2015 року за №А, товарно-транспортну накладну CMR № 52821 від 20.01.2015 року, підтверджений відповідачем в судовому засіданні (пояснення відповідача від 24.06.2015 року).

За приписами ч. 1 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

В порушення прийнятих на себе за договором зобов'язань відповідач, після порушення провадження у справі № 904/4310/15 - 08.06.2015 року, частково розрахувався з позивачем на суму 30200,00 грн. Сума боргу відповідача перед позивачем склала 13800,00 грн., яка підтверджується матеріалами справи, визнана відповідачем в судовому засіданні (відзив на позовну заяву від 24.06.2015 року) та підлягає до стягнення.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

За приписами ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Умовами ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено наступне: якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата (ст. 916 Цивільного кодексу України).

В позовних вимогах про стягнення з відповідача пені в сумі 8562,63 грн. за загальний період з 04.03.2014 року до 24.06.2015 року належить відмовити виходячи з наступного:

Приписами ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено наступне: платники коштів виплачуються на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, який встановлюється за узгодженням сторін.

За змістом ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст. 547 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. ч. 4, 6 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Враховуючи, що умовами договору перевезення вантажів № 02/01/2015 від 02.01.2015 року та договору-замовлення на разове автотранспортне перевезення вантажу за № 09/01 від 09.01.2015 року не передбачено такий вид відповідальності відправника як пеня, суд вважає, що нарахування позивачем пені є неправомірним.

Згідно з п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 462,97 грн. за загальний період з 05.02.2015 року до 24.06.2015 року, інфляційних втрат в сумі 15796,00 грн. за загальний період з 05.02.2015 року до 24.06.2015 року не задовольняються судом з огляду на наступне:

Відповідно до п. 6.1 договору строк виконання відповідачем зобов'язання щодо оплати послуг позивача з перевезення вантажу наступає впродовж 10 банківських днів з дня отримання рахунку від клієнта за умови отримання від перевізника всіх необхідних для взаєморозрахунку документів та за умови отримання відправником коштів, які надходять від клієнта.

Однак, позивачем не надано доказів отримання відповідачем коштів від клієнта за здійснене перевезення вантажу і, як з'ясовано в судовому засіданні 24.06.2015 року та підтверджено відповідачем у відзиві на позов від 24.06.2015 року, останній не отримав кошти від клієнта для оплати вчиненого позивачем перевезення вантажу, тобто прострочення оплати вартості послуг перевезення не відбулось і, відповідно, нарахування штрафних санкцій є безпідставним.

Крім того, інфляційні втрати нараховані позивачем за загальний період з 05.02.2015 року до 24.06.2015 року без врахування приписів п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року за № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Судовий збір відповідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому суд зважає на наступне:

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

За змістом п. 4.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року за № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" частиною другою статті 49 ГПК передбачено, що в разі коли спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною.

У такому застосуванні суду слід виходити з широкого розуміння даної норми, маючи на увазі, що передбачені нею наслідки можуть наставати і в разі неправомірної бездіяльності винної особи, яка не вжила заходів до поновлення порушених нею прав і законних інтересів іншої особи (зокрема, ухилялася від задоволення її заснованих на законі вимог), що змусило останню звернутися за судовим захистом. Так, якщо зменшення позивачем розміру позовних вимог пов'язане з частковим визнанням та задоволенням позову відповідачем після подання позову, то судовий збір у відповідній частині покладається на відповідача.

Враховуючи, що позивачем заяву від 19.06.2015 року за № 285 про зменшення позовних вимог подано в зв'язку з частковою сплатою відповідачем, після порушення провадження у справі № 904/4310/15, основного боргу на суму 30200,00 грн., суд вважає, що судовий збір в частині зменшених позовних вимог також покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 525, 526, 546, 547, 599, 625, 901, 903, 909, 916 Цивільного кодексу України, ст. 193, 230, 231 Господарського кодексу України, ст. ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, Закон України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1: АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1, р/р НОМЕР_2 в ПАТ КБ "Приватбанк", МФО 305299) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю госпрозрахункової фірми "Камаз-Транс-Сервіс" (33027, м. Рівне, вул. Київська, 64-А, , р/р 2395 в ПАТ "Перший інвестиційний банк", МФО 300506) 13800 (тринадцять тисяч вісімсот) грн. - боргу, 1628 (одна тисяча шістсот двадцять вісім) грн. 72 коп. - судового збору, про що видати наказ.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено - 30.06.2015 року.

Суддя С.П.Панна