Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "22" червня 2015 р. Справа № 906/584/15

Господарський суд Житомирської області у складі:
судді Маріщенко Л.О.

за участю представників сторін:
від позивача: Максименко Ю.Ф. - директор (в режимі відеоконференції)

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Малого приватного підприємства фірми "Альфа-М" (м. Київ)

до Військової частини НОМЕР_1 (м. Житомир)

про стягнення 48867,57 грн.

Мале приватне підприємство "Фірма "Альфа-М" звернулося до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення 48867,57 грн, з яких: 34841,78 грн інфляційних втрат за період з 01.04.2014 по 28.02.2015, 2645,54 грн 3% річних за період з 01.04.2014 по 28.02.2015; 11380,25 грн пені за період з 01.04.2014 по 28.02.2015.

Заявою від 25.05.2015 № 29/5, яка надійшла до господарського суду Житомирської області 29.05.2015, позивач просить стягнути з відповідача 91330,74 грн, з яких: 73013,37 грн інфляційних за період з 01.04.2014 по 30.04.2015; 3128,71 грн 3% річних за період з 01.04.2014 по 30.04.2015 та 15188,66 грн пені за період з 01.04.2014 по 18.04.2015.

Розгляд справи здійснюється в межах заяви про збільшення позовних вимог, відповідно ст. 22 ГПК України.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі в межах заяви про збільшення позовних вимог.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив, хоча про часі місце судового засідання повідомлений своєчасно та належним чином (а.с. 68).

Проте, відповідач своїм правом на участь у засіданні суду та наданні письмових або усних пояснень не скористався, а тому, беручи до уваги те, що неявка в засідання суду відповідача або його представника, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами згідно із ст. 75 ГПК України.

Розгляд справи здійснюється за наявними в матеріалах справи документами, відповідно до ст.75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 15.09.2014 у справі №902/304/14, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 02.06.2015, стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь Малого приватного підприємства "Фірма "Альфа-М" (фактична адреса: 04209, м.Київ-209, вул.Героїв Дніпра, 5, к.45; юридична адреса: 04053, м.Київ-53, вул.Артема, 59а, к.37; ) 96633,47 грн. - основного боргу за договором № 108-1 від 10.09.2010; 13537,87 грн. інфляційних втрат, 10851,46 грн 3% річних; 6683,59 грн пені; 1912,31 грн додаткових витрат (транспортні витрати, добові, витрати на найм житла та витрати на середню заробітну плату на день відсутності на підприємстві) та 2592,37 грн відшкодування витрат пов`язаних зі сплатою судового збору.

Оскільки станом на 01.03.2015 зобов`язання, які виникли з договору № 108-1 від 10.09.2010 та з рішення господарського суду, зазначеного вище, військовою частиною НОМЕР_1 не виконані, позивач, в зв`язку з збільшенням періоду прострочення виконання зобов`язань, звернувся з позовом про стягнення з відповідача 73013,37 грн інфляційних за період з 01.04.2014 по 30.04.2015; 3128,71 грн 3% річних за період з 01.04.2014 по 30.04.2015 та 15188,66 грн пені за період з 01.04.2014 по 18.04.2015.

Відповідно ч. 2 ст. 35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 625 ЦК України, передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п. 7.1. Постанови Пленуму ВГСУ від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Однак при цьому слід мати на увазі, що у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв`язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої статті 550 ЦК України проценти не нараховуються, інфляційні ж нарахування та нарахування трьох процентів річних на цю заборгованість можуть здійснюватися на загальних підставах відповідно до частини другої статті 625 названого Кодексу з дня, наступного за днем набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Отже, вимога про стягнення з відповідача пені в сумі 15188,66 грн за період з 01.04.2014 по 30.04.2015 нарахованих на суму 96633,47 грн боргу згідно договору № 108-1 від 10.09.2010 не підлягає задоволенню.

Також, відповідно п. 3.1 Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відтак, судом здійснено перерахунок інфляційних втрат. Сума інфляційних втрат яка підлягає стягненню становить 50925,82 грн. В частині стягнення 22087,55 грн суд відмовляє.

Розрахунок 3% річних в сумі 3128,71 грн здійснений позивачем вірно та підлягає задоволенню.

Відповідно ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України , господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов`язковим.

Відповідач доказів сплати боргу згідно рішення господарського суду Вінницької області від 15.09.2014 по справі №902/304/14 суду не надав.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково - з відповідача стягується на користь позивача 3128,71 грн 3% річних; 50925,82 грн інфляційних втрат. В решті позову відмовити.

Судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру обґрунтовано заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 ) на користь Малого приватного підприємства "Фірма "Альфа-М" (фактична адреса: 04209, м. Київ, вул. Героїв Дніпра, 5, к.45; юридична адреса: 04053, м. Київ, вул. Артема, 59 а, к. 37, код 30726900):

- 3128,71 грн 3% річних;

- 50925,82 грн інфляційних втрат;

- 1081,32 грн судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 26.06.15

Суддя Маріщенко Л.О.

Друк:
1 - у справу,
2 - відповідачу (рек. з повід.)