РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2015Справа №910/12879/15

За позовом Дорошенко Ігоря Вікторовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Екосіпан»

про визнання неправомірними дії

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Нестеренко Ю.А. - по дов. № 2552 від 10.12.2014

від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Дорошенко Ігоря Вікторовича до Товариства з обмеженою відповідальністю «Екосіпан» про визнання недійсним рішення Товариства з обмеженою відповідальністю «Екосіпан» щодо повернення гарантійного внеску, сплаченого для участі у конкурсі щодо визначення інвестора для виведення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» з ринку.

Позовні вимоги мотивовані тим, що постановою Національного Банку України № 743 від 27.11.2014 ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» віднесено до категорії неплатоспроможних та введено з 28.11.2014 тимчасову адміністрацію. Загальними зборами учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Екосіпан» прийнято рішення (протокол) № 1 від 02.01.2015 про набуття товариством істотної участі в ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» шляхом придбання акцій банку. 05.01.2015 товариством подані документи до Фонду для участі у конкурсі з виведення ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» з ринку та сплачено гарантійний внесок в повному розмірів сумі 50 000 000,00 грн. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23.01.2013 (протокол № 018/5) ТОВ «Екосіпан» оголошено переможцем конкурсу, який візьме участь у виведені банку з ринку шляхом купівлі неплатоспроможного банку в цілому. Проте, директором товариства з перевищенням своїх повноважень направлено листа № 130-15 від 28.04.2015 до Фонду про повернення гарантійного внеску, оскільки дане питання мало вирішуватись на загальних зборах товариства.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.05.2015 порушено провадження у справі № 910/12879/15 та призначено справу до розгляду на 09.06.2015.

Позивач в судовому засіданні 09.06.2015 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання 09.06.2015 не з'явився, письмовий відзив на позов не подав.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, оскільки

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України ухвалу від 22.05.2015 було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, а саме : м. Київ, пл. Спортивна, 1а, яка згідно спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 19.05.2015 є місцезнаходженням відповідача.

Відповідач ухвалу суду від 22.05.2015, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 02.06.2015, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

Про поважні причини неявки в судове засідання повноважного представника відповідача суд не повідомлений. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило.

Суд приходить до висновку, що наявних в матеріалах справи документів достатньо для вирішення справи по суті без участі представника відповідача.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 09.06.2015, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Постановою Національного банку України № 743 від 27.11.2014 Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський банк розвитку» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 132 від 27.11.2014 з 28.11.2014 розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» та запроваджено тимчасову адміністрацію з 28.11.2014.

02.01.2015 відбулись загальні збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Екосіпан», які оформлені протоколом № 1, порядком денного яких були наступні питання:

1. Про обрання голови та секретаря зборів учасників.

2. Про набуття товариством істотної участі в Публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський банк розвитку».

3. Про надання повноважень.

За наслідками зборів учасників товариства по другому порядку денного вирішено: набути товариством істотну участь в Публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський банк розвитку» (даті - Банк), шляхом придбання товариством 722 000 простих іменних акцій Банку, загальною номінальною вартістю 722 000 000,00 грн., номінальна вартість однієї акції 1 000,00 гривень, що складає 100 відсотків статутного капіталу Банка, за ціною 201 000 000,00 грн., у результаті чого пряме володіння товариства в Банку становитиме 100 відсотків статутного капіталу Банку.

За наслідками зборів учасників товариства по третьому питанню порядку денного вирішено: уповноважити директора товариства Климпотюк Олесю Михайлівну, особисто або шляхом видачі довіреності, здійснити всі необхідні дії для погодження Національним банком України набуття товариством істотної участі в Банку.

Відповідач листом № 1-15 від 05.01.2015 звернувся до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про розгляд його пропозиції щодо участі товариства у процедурі вибору кваліфікованого інвестора у виведені ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» з ринку шляхом продажу банку в цілому.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб листом № 21-580/15 від 16.01.2015 повідомив відповідача про результати віднесення до категорії кваліфікованих інвесторів, зокрема про допущення ТОВ «Еосіпан» до участі у конкурсі з вибору кваліфікованих інвесторів в частині виведення ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» з ринку шляхом продажу банку в цілому та повідомлено умови конкурсу, в тому числі про внесення на рахунок Фонду гарантійного внеску.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач платіжними дорученнями № 154 від 21.01.2015 та № 157 від 23.01.2015 було перераховано на рахунок Фонду гарантійний внесок в загальному розмірі 50 000 000,00 грн.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб листом № 22-2845/15 від 29.01.2015 повідомив відповідача про те, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23.01.2013 (протокол № 018/5) ТОВ «Екосіпан» оголошено переможцем конкурсу, який візьме участь у виведені банку з ринку шляхом купівлі неплатоспроможного банку в цілому.

В матеріалах справи наявний лист директора товариства Климпотюк О.М. за № 130-15 від 28.04.2015 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про повернення гарантійного внеску у розмірі 50 000 000,00 грн., у зв'язку з тим, що укладення договору купівлі-продажу акцій ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» стало неможливим з причин, не залежних від товариства, а саме через наявність арешту акцій ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку».

Рішенням загальних зборів учасників згідно протоколу № 2 від 05.03.2015 затверджено нову редакцію статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Екосіпан», який зареєстрований державним реєстратором Печерського районної державної адміністрації 12.03.2015 (далі - статут).

Відповідно до п. 7.3. статуту Дорошенко Ігор Вікторович є учасником товариства, що має 3,899% частки в статутному капіталі товариства.

Згідно зі ст. 167 Господарського кодексу України, корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що директор товариства Климпотюк О.М. в порушення п.п. 13.16.10 п. 13.16 статуту товариства перевищила повноваження, оскільки фактично вирішила питання щодо участі товариства в якості акціонера ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку», з перевищенням своєї компетенції прийняла рішення щодо повернення гарантійного внеску, чим порушено права позивача як учасника товариства брати участь в управлінні справами товариства.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з п. 13.1. статуту вищим органом управління товариства є загальні збори учасників.

Відповідно до ст. 58 Закону України «Про господарські товариства» вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників.

Статтею 97 Цивільного кодексу України встановлено, що управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з п. 1 ст. 98 Цивільного кодексу України загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу.

Відповідно до п. 5 ст. 98 Цивільного кодексу України рішення загальних зборів може бути оскаржене учасником товариства до суду.

Рішення загальних зборів учасників (акціонерів) та інших органів господарського товариства є актами, оскільки ці рішення зумовлюють настання правових наслідків, спрямованих на регулювання господарських відносин, і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Відповідно до п. 13.16.10. статуту до компетенції загальних зборів учасників належать питання щодо прийняття рішення щодо участі товариства в якості засновника (учасника, власника, акціонера) у створенні (діяльності) інших юридичних осіб та їх об'єднань (господарських товариств, публічних та приватних акціонерних товариств, товариств з обмеженою та додатковою відповідальністю, повних та командитних товариства, приватних підприємств, господарських об'єднань, асоціацій, корпорацій, банків, лізингових компаній, страхових компаній, …)

Проте доказів наявності прийняття загальними зборами учасників товариства рішення про повернення гарантійного внеску, сплаченого для участі у конкурсі щодо визначення інвестора для виведення ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» з ринку, яке було б оформлене відповідним протоколом, не подано та відсутнє в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про господарські товариства» дирекція (директор) вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників. Загальні збори учасників товариства можуть винести рішення про передачу частини повноважень, що належать їм, до компетенції дирекції (директора).

Доказів в підтвердження того, що загальними зборами учасників товариства було винесено рішення про передачу частини повноважень, що належать їм, до компетенції директора товариства зокрема щодо необхідності вчинення дій по поверненню сплаченого гарантійного внеску не подано.

Фактично позивачем оспрюються не рішення товариства, а неправомірні дії директора щодо повернення гарантійного внеску, що знайшли своє відображення в листі № 130-15 від 28.04.2015.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частина 1 статті 16 Цивільного кодексу України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Предметом позову - є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права, які визначені у ст. 16 Цивільного кодексу України та 20 Господарського кодексу України.

Згідно з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.10.2008 "Про практику розгляду судвми корпоративних спорів" судам при вирішенні корпоративних спорів необхідно звернути увагу на неможливість застосування таких способів захисту прав та законних інтересів осіб, не передбачених чинним законодавством, зокрема статтею 16 ЦК та статтею 20 ГК, та не випливають із положень законодавства.

Господарський суд встановивши, що предмет позову не відповідає встановленим законом способам захисту прав, повинен відмовити в позові, а не припинити провадження у справі у зв'язку з тим, що спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

В задоволенні позовних вимог про визнання недійсним рішення товариства суд відмовляє з огляду на те, що предмет позову не відповідає встановленим законом способам захисту прав, що визначені у ст. 16 Цивільного кодексу України та 20 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернулася до господарського суду з позовними вимогами.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 16.06.2015.

СуддяВ.В. Сівакова