ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 року Справа № 910/14542/14

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

Головуючого судді Кузьменка М.В.,

суддів Васищака І.М.,

Студенця В.І.,

розглянувши

касаційну скаргу Державної адміністрації залізничного транспорту України

на рішення господарського суду міста Києва від 17.03.2015 р.

та постанову Київського апеляційного господарського

суду від 21.04.2015 р.

у справі № 910/14542/14 господарського суду міста Києва

за позовом Державної адміністрації залізничного транспорту України

до Антимонопольного комітету України

треті особи Державна інспекція сільського господарства України;

Товариство з обмеженою відповідальністю

сільськогосподарське підприємство "Нібулон";

Міністерство доходів і зборів України

про визнання недійсним рішення

за участю представників:

Державної адміністрації залізничного транспорту України - Корсун Ю.Ю.;

Антимонопольного комітету України - Харченко С.В., Швець І.В.;

Державної інспекції сільського господарства України - не з'явилися;

ТОВ СП "Нібулон" - Васильєв А.О.;

Міністерства доходів і зборів України - не з'явилися;

в с т а н о в и л а :

Державна адміністрація залізничного транспорту України звернулась до господарського суду міста Києва з позовом до Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення Антимонопольного комітету України від 03.06.2014 р. № 321-р у справі № 136-26.13/386-12.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що спірне рішення відповідача є необґрунтованим, оскільки позивач не наділений правом встановлювати ціни на перевезення вантажів залізничним транспортом, при цьому, як і всі інші суб'єкти, які здійснюють перевезення вантажів залізничним транспортом, зобов'язаний застосовувати передбачені законом фіксовані ціни. Крім того, висновок відповідача про те, що зерно, яке переміщується залізничним транспортом між окремими відокремленими підрозділами ТОВ СП "Нібулон" не перетинає митний кордон України, власник зерна не змінюється, а тому відсутні підстави вважати такі перевезення експортними та, відповідно, застосовувати тарифи, як для експортних вантажів, є невірним та необґрунтованим (т.1 а.с.9-22).

Відповідач у справі - Антимонопольний комітет України у відзиві на позов заявлені вимоги відхиляє, посилаючись на те, що рішення повністю відповідає чинному законодавству України (т.1 а.с.167-171).

Рішенням господарського суду міста Києва від 18.09.2014 р. позов задоволено повністю (т.2 а.с.133-142).

Задовольняючи заявлені позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Антимонопольний комітет України не вчинив необхідного кола дій, направленого на отримання доказів у справі № 136-26.13/386-12 під час перегляду рішення від 16.07.2013 р. № 576-р, внаслідок чого, неповно з'ясував обставини, які мають значення для справи, та дійшов помилкового висновку, що інформація, яка була надана позивачем, не спростовує висновків, встановлених рішенням № 576-р, а докази, які Укрзалізниця планує отримати у Міндоходів, Держсільгоспінспекції та ТОВ СП "Нібулон" не спростовують висновків Комітету, викладених у рішенні №575-р.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.11.2014 р. рішення господарського суду міста Києва від 18.09.2014 р. залишено без змін (т.3 а.с.164-176).

Постановою Вищого господарського суду України від 28.01.2015 р. прийняті у справі судові акти скасовані, а справу направлено до господарського суду міста Києва для розгляду (т.4 а.с.98-103).

За результатами нового розгляду справи, рішенням господарського суду міста Києва від 17.03.2015 р. у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що наведені позивачем обставини не є належними підставами для перегляду рішення Комітету, а саме, зазначені обставини існували під час розгляду справи і могли бути відомі органам Антимонопольного комітету України, а також, вказані обставини не є істотними, тобто такими, що можуть вплинути на законність та обґрунтованість рішення Антимонопольного комітету України.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.04.2015 р. рішення господарського суду міста Києва від 17.03.2015 р. залишено без змін (т.4 а.с.240-250).

Не погоджуючись з прийнятими у справі судовими актами, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою та просить їх скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позову (т.5 а.с.3-14).

Вимоги касаційної скарги мотивовані неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оспорюваних судових актів, знаходить касаційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Під час вирішення спору у даній справі по суті заявлених вимог та перегляду прийнятого рішення в апеляційному порядку судами встановлені наступні обставини.

Рішенням Антимонопольного комітету України № 576-р від 16.07.2013 р. "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" визнано, що Державна адміністрація залізничного транспорту України разом з іншими залізницями, об'єднаннями, підприємствами, установами й організаціями залізничного транспорту за результатами діяльності протягом 2012 року займала монопольне (домінуюче) становище на загальнодержавному ринку перевезень вантажів транспортом загального користування; визнано дії Державної адміністрації залізничного транспорту України, які полягають у зобов'язанні залізниць (Південної, Південно-Західної та Одеської залізниць) зазначати у перевізних документах - перевезення зернових вантажів ТОВ "СП "Нібулон" до станції Миколаїв-Вантажний як перевезення зернових вантажів на експорт (тобто з перетином державного кордону) та донарахуванні і стягненні відповідної частки тарифу без належних обгрунтувань, порушенням, передбаченим ч. 1 ст. 13 та п. 2 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку перевезення вантажів залізничним транспортом шляхом вчинення дій, що призвели до ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання (ТОВ "СП "Нібулон"), які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку. За порушення, вказане в п. 2 цього рішення, накладено на Державну адміністрацію залізничного транспорту України штраф у розмірі 100 000 000 грн. Зобов'язано Державну адміністрацію залізничного транспорту України розробити та затвердити механізм контролю за правильністю визначення вантажовласниками (вантажовідпраниками тощо) призначення (найменування) вантажу (експорт або внутрішнє сполучення).

У вказаному рішенні встановлено, що Укрзалізницею (Південною та Південно-Західною залізницями) не надано будь-якої інформації та відповідних фактичних даних, які можуть свідчити про відправлення ТОВ "СП "Нібулон" зернових вантажів, що перевозились вагонами Укрзалізниці (залізниць України) до станції Миколаїв-Вантажний Одеської залізниці саме на експорт, в тому числі даних щодо подальшого перетину вказаними вантажами митного кордону України.

Враховуючи викладене, за відсутності відповідних фактичних даних та інформації, які б свідчили про відправлення ТОВ "СП "Нібулон" всіх зернових вантажів, які перевозились вагонами Укрзалізниці (залізниць України) за планами перевезень у лютому 2012 року, на експорт та перетину перевезених партій зернових вантажів кордону України, відповідач у рішенні №576-р від 16.07.2013 р. дійшов висновку, що в Укрзалізниці не було підстав вважати зазначені перевезення вантажів ТОВ "СП "Нібулон" перевезеннями на експорт та відповідно застосовувати до них тарифи як для перевезення експортних вантажів.

За таких обставин, відповідач дійшов висновку, що дії Державної адміністрації залізничного транспорту України, які полягають у зобов'язанні залізниць (Південної, Південно-Західної та Одеської залізниць) зазначати у перевізних документах - перевезення зернових вантажів ТОВ "СП "Нібулон" до станції Миколаїв-Вантажний як перевезення зернових вантажів на експорт (тобто з перетином державного кордону України) та донарахувати і стягувати відповідну частку тарифу без належних обгрунтувань, що призвели до необгрунтованого збільшення вартості цих перевезень, є порушенням, передбаченим ч. 1 ст. 13, п. 2 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на загальнодержавному ринку перевезення вантажів транспортом загального користування, що призвело до ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання (ТОВ "СП "Нібулон"), які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

05.08.2013 р. позивачем було подано до відповідача заяву №11-1/711 про перегляд рішення Антимонопольного комітету України у справі №136-26.13/386-12 від 16.07.2013 р. №576-р, в якій позивач посилається на те, що встановлення тарифу "експорт" у даному випадку є цілком обгрунтованим, оскільки договори перевезення зерна були укладені із експортером товару, а факт перетину кордону зерном або продаж його іноземним суб'єктам без перетину кордону може бути встановлений виключно на підставі перевірки фінансово-господарської діяльності ТОВ "СП "Нібулон".

Зважаючи на викладені обставини, позивач просив скасувати рішення Антимонопольного комітету України у справі №136-26.13/386-12 від 16.07.2013 р. № 576-р.

Рішенням Антимонопольного комітету України від 03.06.2014 р. № 321-р "Про перегляд рішення Комітету від 16.07.2013 р. № 576-р" рішення Антимонопольного комітету України від 16.07.2013 р. № 576-р у справі № 136-26.13/386-12 залишено без змін.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що на думку позивача, відповідачем під час прийняття спірного рішення не були враховані докази позивача, які спростовують посилання ТОВ "СП "Нібулон" на ту обставину, що останні заперечували проти перевезення зерна із зазначенням тарифу експорт, а дослідження, проведене відповідачем, відбулося без урахування фактів, які свідчать про те, що перевезення замовлялось експортером зерна для подальшого вивезення зерна за кордон морським транспортом. При цьому, позивач наголошує на тому, що твердження відповідача стосовно того, що ТОВ "СП "Нібулон" використовує термінал в м. Миколаєві тільки для внутрішньогосподарських переміщень не відповідає дійсності та базується тільки на листах ТОВ "СП "Нібулон".

Судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, обгрунтовано відмовлено у задоволенні позову, враховуючи наступні обставини.

Як вбачається зі змісту розпорядження Антимонопольного комітету України № 685-р від 16.08.2013 р., відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 58 Закону України "Про захист економічної конкуренції" органи Антимонопольного комітету України за заявами осіб можуть переглянути рішення, прийняті ними у справах про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема, у разі: якщо істотні обставини не були і не могли бути відомі органам Антимонопольного комітету України, що призвело до прийняття незаконного або необґрунтованого рішення.

Звертаючись з відповідною заявою, позивач надав відповідачу копії таких документів: пам'ятна записка офіційної зустрічі керівників Укрзалізниці від 25.01.2012 р., протокол наради щодо організації в експериментальному порядку перевезення зерна маршрутами на експорт через зерновий термінал Миколаїв-Вантажний (експорт) від 26.01.2012 р., пам'ятна записка зустрічі керівників Укрзалізниці від 31.01.2012 р.

Позивач зазначає, що такі документи можуть підтверджувати правомірність дій Укрзалізниці щодо подальшого видання телеграфних розпоряджень, якими передбачалося з метою підвищення ефективності використання рухомого складу експериментально у лютому 2012 року на певних умовах здійснити перевезення зерна відправницькими маршрутами по 54 вагони щодо кожного із семи елеваторів ТОВ "СП "Нібулон" призначенням станція Миколаїв на адресу ТОВ "СП "Нібулон" та вважати такі відправлення саме експортними перевезеннями, оскільки під час зазначених нарад, зокрема, обговорювалися саме умови перевезення експортних вантажів ТОВ "СП "Нібулон" на станцію Миколаїв-Вантажний (експорт) Одеської залізниці.

Згідно з пунктом 52 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затверджених розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 р. № 5, під час провадження з перегляду рішення органи Комітету, службовці Комітету, відділення проводять дії, передбачені ч. 2 ст. 35 Закону України "Про захист економічної конкуренції" та пунктом 23 цих Правил.

Статтею 35 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції починається з прийняття розпорядження про початок розгляду справи та закінчується прийняттям рішення у справі. При розгляді справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України: збирають і аналізують документи, висновки експертів, пояснення осіб, іншу інформацію, що є доказом у справі, та приймають рішення у справі в межах своїх повноважень; отримують пояснення осіб, які беруть участь у справі, або будь-яких осіб за їх клопотанням чи з власної ініціативи.

У відповідності до пункту 23 Правил розгляду справ службовцями Комітету, відділення, яким доручено збирання та аналіз доказів, проводяться дії, направлені на всебічне, повне і об'єктивне з'ясування дійсних обставин справи, прав і обов'язків сторін.

Зокрема у справах можуть проводитися такі дії: дослідження регіонального або загальнодержавного ринку; одержання від сторін, третіх осіб, інших осіб письмових та усних пояснень, які можуть фіксуватися в протоколі; вилучення письмових та речових доказів, зокрема документів, предметів чи інших носіїв інформації, що можуть бути доказами чи джерелами доказів у справі; накладення арешту на предмети, документи, інші носії інформації, що можуть бути доказами чи джерелами доказів у справі.

За результатами збирання та аналізу доказів у справі складається подання з попередніми висновками, яке вноситься на розгляд органів Комітету, яким підвідомча справа.

В силу положень ч. 1 ст. 58 Закону України "Про захист економічної конкуренції", органи Антимонопольного комітету України з власної ініціативи чи за заявами осіб можуть переглянути рішення, прийняті ними у справах про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та у заявах, справах про узгоджені дії, концентрацію, зокрема, у разі якщо істотні обставини не були і не могли бути відомі органам Антимонопольного комітету України, що призвело до прийняття незаконного або необґрунтованого рішення.

При цьому, при вирішенні питання щодо скасування рішення Антимонопольного комітету України про перегляд рішення, належить встановити, чи являються вказані заявником обставини належними підставами для перегляду рішення, а саме, чи існували вказані обставини під час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі органам Антимонопольного комітету України та чи є вказані обставини істотними, тобто такими, що можуть вплинути на законність та обґрунтованість рішення Антимонопольного комітету України.

Між тим, судами встановлено, що у якості доказів на підтвердження обставин, викладених у заяві про перегляд рішення Комітету № 576-р від 16.07.2013 р., заявником подано документи, які вже існували на час винесення такого рішення.

Як вбачається зі змісту документів, долучених Укрзалізницею до заяви від 05.08.2013 р. №Ц-1/711, пам'ятні записки від 25.01.2012 р. та від 31.01.2012 р., а також протокол наради від 26.01.2012 р. були складені Укрзалізницею ще до початку розгляду Комітетом справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Таким чином, зазначені Укрзалізницею обставини вже існували та могли бути відомі Комітету при прийнятті рішення № 576-р від 16.07.2013 р.

Крім того, судами враховано, що вказані документи не є належними та достатніми доказами на підтвердження здійснення ТОВ "СП "Нібулон" саме експортних перевезень, відтак, вказані обставини не с істотними, тобто такими, що можуть вплинути на законність та обгрунтованість рішення Комітету.

Суд першої інстанції зазначив, що ним встановлений факт отримання ТОВ "СП "Нібулон" 72 сертифікати за формою згідно додатку № 1 (експорт зерна) на партії зерна загальною кількістю 248 709,685 тон, що підтверджує посилання позивача на те, що ТОВ "СП "Нібулон" проводився експорт зерна протягом лютого 2012 року через державний кордон України.

Між тим, судом апеляційної інстанції обгрунтовано вказано, що дана обставина жодним чином не підтверджує те, що ТОВ "СП "Нібулон" протягом 2012 року здійснювало лише експорт зерна, і не здійснювало внутрішні перевезення залізничним транспортом.

Переміщення партій зерна між окремими відокремленими структурними підрозділами ТОВ СП "Нібулон" має характер внутрішньогосподарських (внутрішньосистемних) переміщень, при цьому вантажовласник, вантажовідправник та вантажоодержувач не змінюється. Зерно, яке переміщується залізничним транспортом між окремими відокремленими структурними підрозділами ТОВ СП "Нібулон", не перетинає митний кордон України, власник зерна не змінюється, а тому відсутні підстави вважати такі перевезення експортними.

За таких обставин, Комітет правомірно відмовив у задоволенні заяви Укрзалізниці про перегляд рішення № 576-р.

Враховуючи зазначене, підстав для зміни чи скасування постанови Київського апеляційного господарського суду від 21.04.2015 р., якою залишене без змін рішення господарського суду міста Києва від 17.03.2015 р. у даній справі, немає.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст1115, 1117, 1119- 11111 ГПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.04.2015 р. у справі № 910/14542/14 господарського суду міста Києва залишити без змін, а касаційну скаргу Державної адміністрації залізничного транспорту України - без задоволення.

Головуючий суддя Кузьменко М.В.

Судді Васищак І.М.

Студенець В.І.