ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.06.15р. Справа № 904/3376/15

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Шахта «Білозерська» (м. Білозерське, м. Добропілля, Донецька обл.)

до товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпроінмаш» (м. Дніпропетровськ)

про тлумачення умов договору

Суддя Татарчук В.О.

Секретар судового засідання Білан О.В.

Представники:

від позивача: Мележик О.О., дов. від 10.12.2014

від відповідача: Груднистий А.В., дов. №1 від 05.03.2015

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Шахта «Білозерська» звернулось з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпроінмаш» про тлумачення п.4.4 договору № ШБЗ-2014/246-КП від 27.02.2014, визначивши, що «Датою поставки вважається дата, вказана особисто представником Покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих Постачальником, про прийняття продукції в момент передачі продукції».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що:

- між сторонами є спір у зв'язку із різним тлумаченням пункту 4.4 договору № ШБЗ-2014/246-КП від 27.02.2014 щодо встановлення дати поставки продукції;

- дата видаткової накладної не може вважатися датою поставки продукції, від якої відраховується строк на оплату, оскільки не підтверджена особистим підписом та датою, вказаними саме представниками покупця в момент передачі продукції;

- дата видаткової накладної № 97 від 24.09.2014 не може вважатись датою поставки товару, оскільки відсутній підпис та дата, вказана саме покупцем - ТОВ «Шахта «Білозерська».

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що:

- між сторонами відсутній спір щодо тлумачення п.4.4 договору № ШБЗ-2014/246-КП від 27.02.2014;

- рішенням господарського суду Запорізької області у справі №908/845/15-г за позовом ТОВ «Дніпроінмаш» до ТОВ «Шахта «Білозерська» стягнуто з відповідача борг за договором № ШБЗ-2014/246-КП від 27.02.2014 і останній не заперечував щодо отримання продукції.

У судовому засіданні 18.06.2015 оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд -

встановив:

27.02.2014 між ТОВ «Шахта «Білозерська» (покупець) та ТОВ «Дніпроінмаш» (постачальник) укладений договір № ШБЗ-2014/246-КП.

Відповідно п. 1.1 договору постачальник зобов'язався поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення, в асортименті, кількості, в строки, за ціною і з якісними показниками, погодженими сторонами у даному договорі і специфікаціях, які є невід'ємними частинами даного договору.

Згідно з п. 4.4 договору № ШБЗ-2014/246-КП від 27.02.2014 датою поставки вважається дата, зазначена представниками покупця на відповідних товаросупровідних документах, представлених постачальником, про приймання продукції.

Суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову з наступних підстав.

Частинами 3, 4 статті 213 Цивільного кодексу України визначено, що при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Отже, підставою для застосування такого правового інституту як тлумачення змісту правочину має бути наявність спору між сторонами правочину щодо його змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів тексту всієї угоди або її частини, що не дає змоги з'ясувати дійсний зміст угоди або її частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити її намір, тобто, потребує встановлення справжньої волі, вираженої при вчиненні правочину, та відповідності волі та волевиявлення.

Тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені статтею 213 Цивільного кодексу України, тобто, тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення нез'ясованостей та суперечностей у трактуванні його положень. Відповідно, тлумачення не може створювати нові умови правочину, а тільки роз'яснювати вже існуючі умови.

Водночас, як вбачається з прохальної частини позовної заяви, позивач просить не розтлумачити умови договору, а фактично, внести зміни до пункту 4.4 договору, шляхом включення нових слів до даного пункту договору, а саме «особисто» та «в момент передачі продукції».

Вимога позивача про фактичну зміну положень пункту 4.4 не може вважатися тлумаченням такого положення договору.

Крім того, сторони частково виконали договір № ШБЗ-2014/246-КП від 27.02.2014, що встановлено рішенням господарського суду Запорізької області від 12.03.2015 по справі №908/845/15-г та не заперечується в тому числі позивачем.

Вказаним рішенням господарського суду задоволений позов ТОВ «Дніпроінмаш» зі стягненням з ТОВ «Шахта «Білозерська» 169576грн 32коп - основного боргу, 3391грн 53коп - витрат зі сплати судового збору.

Судом встановлені обставини неналежного виконання ТОВ «Шахта «Білозерська» зобов'язань за вказаним договором щодо повної та своєчасної оплати отриманого товару. Факт отримання продукції підтверджується видатковими накладними № 82 від 12.08.2014 на суму 127336,32грн, № 97 від 24.09.2014 - 42240грн, які підписані обома сторонами, товарно-транспортними накладними та довіреностями на отримання матеріальних цінностей.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 25.05.2015 по справі № 908/845/15-г вищевказане рішення залишено без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

На підставі наведеного, суд враховує вказані обставини при вирішенні даного спору.

Пунктом 3 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 11.04.2005 року № 01-8/344 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році» передбачено, що тлумачення змісту правочину господарським судом можливе за наявності спору, тобто коли сторони мають різне уявлення щодо свого волевиявлення або волевиявлення іншої сторони (сторін) правочину.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

На думку суду, позивачем не виконані наведені вимоги та не спростовано твердження відповідача щодо відсутності спору між сторонами щодо тлумачення вказаного пункту договору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

вирішив:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено: 23.06.2015.

Суддя В.О. Татарчук