номер провадження справи 20/110/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2015 Справа № 905/618/14

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумський завод гумотехнічних виробів" (40007, м. Суми, вул. Прикордонна, буд. 47)

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Азовзагальмаш" (87535, Донецька область, м. Маріуполь, пл. Машинобудівельників, буд. 1)

про стягнення 100560,22 грн.

Суддя Гандюкова Л.П.

Представники сторін:

Від позивача - не з'явився (Бирченко Б.В. (дов. № б/н від 12.05.2015 р.) у судовому засіданні 11.06.2015р.);

Від відповідача - Кононенко Т.М. (дов. №234/юро -80 від 17.03.2014р.)

СУТЬ СПОРУ:

Заявлений позов про стягнення 59922,46 грн. на підставі договору, укладеного в усній формі, із яких: сума 56783,80 грн. основного боргу, сума 471,38 грн. 3% річних, сума 2042,66 грн. пені, сума 624,62 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 30.01.2014 р. порушено провадження у справі № 905/618/14.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 16.04.2015 р. за клопотанням позивача прийняті документи і матеріали у справі № 905/618/14 до провадження, присвоєно номер провадження 20/110/15, поновлено провадження з 14.05.2015 р. та судове засідання призначено на 14.05.2015 р. На підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладено на 11.06.2015 р. Ухвалою суду від 11.06.2015 р. на підставі ст. 69 ГПК України продовжено строк вирішення спору на 15 днів - до 30.06.2015 р. включно, на підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладено на 24.06.2015 р.

24.06.2015 р. справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

20.05.2015 р. від позивача через канцелярію суду надійшла письмова заява про збільшення розміру позовних вимог, згідно з якою просить збільшити позовні вимоги і стягнути на користь позивача суму заборгованості у розмірі 56783,80 грн., 3% річних за період 22.10.2013 - 13.05.2015 р. у розмірі 2664,95 грн., інфляційні втрати у розмірі 41111,47 грн., за період з 22.10.2013 р. по 12.05.2015 р., у частині стягнення пені залишити позов без розгляду.

До заяви додано фіскальний чек від 14.05.2015 р. про направлення заяви на адресу відповідача та платіжне доручення № 43 від 13.05.2015 р. про доплату судового збору в розмірі 183,92 грн.

Заява в порядку ст. 22 ГПК України прийнята судом до розгляду.

Представник позивача в судове засідання, призначене на 24.06.2015 р., не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Будь-яких письмових заяв, клопотань від позивача до суду не надійшло.

Представник позивача, присутній в судовому засіданні 11.06.2015 р., підтримав позовні вимоги, викладені в позовній заяві, з урахуванням письмового пояснення від 11.06.2015 р., які мотивовано наступним. Сторонами в усній формі було досягнуто домовленості щодо постачання відповідачу товару. Відповідно до вибуткової накладної № 000534 від 05.07.2013 р. позивач поставив відповідачу товар на суму 6187,42 грн., відповідно до вибуткової накладної № ГТ00016 від 27.09.2013 р. поставлений товар на суму 51117,58 грн. 27.09.2013 р. відповідач сплатив суму 5000,00 грн., заборгованість становить 56783,80 грн. 14.10.2013 р. відповідачу було направлено претензію з вимогою сплатити заборгованість за договором в строк до 21.10.2013 р. Заборгованість погашена не була. Відповідно, позивач нарахував інфляційні втрати з дати, наступної за кінцевою датою виконання зобов'язання, визначеної у претензії від 14.10.2013 р., тобто 22.10.2013 р. Стосовно зазначення відповідачем у відзиві, який подавався до господарського суду Донецької області, про часткове виконання зобов'язань за поставлену продукцію по видатковим накладним № 000534 від 05.07.2013 р. та № 00016 від 27.09.2013 р., зазначає слідуюче. Твердження відповідача не відповідає дійсності, оскільки платежі відповідача були направлені на погашення заборгованості за поставку товару у попередніх періодах. Платіжне доручення відповідача № 529692 від 03.01.2013 р. на суму 6036 грн. є оплатою по поставці по видатковій накладній № 0000695 від 07.12.2012 р. на суму 6036 грн.; платіжне доручення № 534194 від 06.02.2013 р. на суму 6590,61 грн. є оплатою поставки товару по накладній № 0000001 від 04.01.2013 р. на суму 3806,40 грн. та оплатою залишку заборгованості за поставлений товар по накладній № 0000712 від 14.12.2012 р. на суму 16621,20 грн. Оплата решти заборгованості за вказаною накладною позивачем не заперечується та до предмету спору не відноситься. Платіжне доручення № 541240 від 25.03.2013 р. на суму 9298,08 грн. є оплатою поставки товару по накладній № 0000054 від 07.02.2013 р. на суму 9298,08 грн.; платіжні доручення № 563060 від 11.09.2013 р. на суму 5000 грн., № 656277 від 27.09.2013 р. на суму 1036 грн., № 565278 від 27.09.2013 р. на суму 3964 грн. (на загальну суму 10000 грн.) є оплатою поставок товару по видатковим накладним № 0000196 від 27.03.2013 р. на суму 2242,80 грн., № 0000197 від 27.03.2013 р. на суму 4146,00 грн. та № 000362 від 20.05.2013 р. на суму 5944,80 грн. Із загальної суми заборгованості за цими накладними у розмірі 12333,60 грн. позивачем виключено 2854,80 грн. вартості повернутого відповідачем 26.06.2013 р. товару. Таким чином, загальна сума зобов'язань відповідача по накладним № 0000196 від 27.03.2013 р., № 0000197 від 27.03.2013 р., № 000362 від 20.05.2013 р. складала 9478,80 грн. Залишок платежів відповідача у розмірі 521,20 грн. був зарахований як часткове погашення заборгованості по накладній № 000534 від 05.07.2013 р. Обґрунтовуючи позов ст.ст. 530, 625 ЦК України, ст.ст. 174, 232, 265 ГК України, просив позов задовольнити, стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 56783,80 грн., 3% річних за період 22.10.2013 - 13.05.2015 р. у розмірі 2664,95 грн., інфляційні втрати у розмірі 41111,47 грн., за період із 22.10.2013 р. по 12.05.2015 р., у частині стягнення пені просив залишити позов без розгляду.

19.06.2015 р. через канцелярію суду від позивача надійшло письмове пояснення по суті позовних вимог, Зазначено, зокрема, що крім усного договору поставки, між сторонами по справі жодних інших договорів не укладалося. Жодною інформацією стосовно договору № ГП 506-197 від 25.03.2013 р., на який посилається відповідач у платіжному дорученні № 541240 від 25.03.2013 р., позивач не володіє. Призначення платежів, вказаних відповідачем у платіжних дорученнях на оплату поставленої продукції, як-то «ГП 506-593 від 22.08.2013, ГП 506-592 від 21.08.2013, ГП 506/59 від 24.01.2013, ГП 506/900 від 10.12.2012» не відповідають номерам видаткових накладних, виписаних позивачем та рахунків, наданих відповідачу для оплати. Причини зазначення відповідачем у платіжних дорученнях призначень платежів, відмінних від суті реальних призначень оплат, та зміст вказаних відповідачем призначень платежів позивачу невідомі.

Представник відповідача проти позову заперечив із підстав, викладених у письмових відзиві та поясненні, які були направлені на адресу господарського суду Донецької області. Зазначено, зокрема, наступне. З позовними вимогами відповідач не може погодитися в повному обсязі по слідуючим підставам. Оскільки строк виконання зобов'язань по оплаті продукції згідно з накладних № 000534, № ГТ00016, які покладено в підставу позову, сторонами не визначений, даний строк необхідно вираховувати, виходячи з положень ч. 2 ст. 530 ЦК. Вимоги про оплату відповідач від позивача не отримував, відповідно, зобов'язання по оплаті товару згідно з зазначених накладних, не виникло та позивач не має права нараховувати 3% річних та інфляційні. Позивач також неправомірно нараховує пеню в розмірі 2042,66 грн., оскільки нарахування пені передбачається договором, який в письмовій формі між сторонами не укладався. Крім того, позивач неправильно відображає суму оплат, проведених відповідачем за поставлений товар. Твердження позивача про оплату суми 5000,00 грн. є неправильним, оскільки позивачу в 2013 р. були здійснені оплати на загальну суму 31924,69 грн., що підтверджується слідуючими платіжними дорученнями: № 529692 від 03.01.2013 р. на суму 6036 грн., № 534194 від 06.02.2013 р. на суму 6590,61 грн., № 541240 від 25.03.2013 р. на суму 9298,08 грн., № 563060 від 11.09.2013 р. на суму 5000 грн., № 565277 від 27.09.2013 р. на суму 1036 грн., № 565278 від 27.09.2013 р. на суму 3964 грн. Позивачем заявлені вимоги про стягнення заборгованості, яка, по суті, є сальдо, враховане на бухгалтерському обліку позивача. Однак, позивач не надав докази здійснення поставок (видаткові накладні), які зазначені в акті звірки, а також не надав докази існування «вхідного сальдо» на суму 8820,21 грн., на яке мається посилання в акті звірки. Крім того, в накладній № ГТ00016 від 27.09.2013 р. на суму 51117,58 грн. відсутній підпис отримувача товару - відповідача. Вважає вимоги позивача необґрунтованими, не підтвердженими матеріалами справи та просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

У письмовому поясненні, наданому представником відповідача в судовому засіданні 24.06.2015 р., зазначено, що відповідач не має можливості надати витребувані ухвалою суду від 11.06.2015 р. гарантійні листи, зазначені в призначенні платежу в платіжних дорученнях, які були представлені відповідачем в оплату виробів, що постачались позивачем, у зв'язку з простоєм роботи підприємства-відповідача. Зазначено, що договір № ГП 506-197 від 25.03.2013 р. сторонами не укладався.

02.06.2015 р. від відповідача через канцелярію суду надійшла письмова заява про надання відстрочки виконання рішення суду на 6 місяців. Заява відповідача розглянута по суті в судовому засіданні 24.06.2015 р. Підстави часткового задоволення заяви викладені в мотивувальній частині рішення.

Суд визнав можливим розглянути справу на підставі ст. 75 ГПК України у відсутність представника позивача за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, оригінали яких оглядалися в судових засіданнях, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумський завод гумотехнічних виробів» виставило Публічному акціонерному товариству «Азовзагальмаш» рахунок № 0000476 від 04.07.2013 р. на суму 6187,42 грн. та рахунок № 0000708 від 25.09.2013 р. на суму 52438,78 грн.

25.09.2013 р. ПАТ «Азовзагальмаш» також звернулося з листом до «Сумський завод гумотехнічних виробів», згідно з яким прохало відвантажити на його адресу матеріал по рахунку № 708 від 25.09.2013 р.на суму 52512,00 грн. та гарантувало оплату згідно з запропонованим графіком. Зазначено, що доставка товару буде проводитись транспортом ПАТ «Азовзагальмаш».

За вибутковою накладною № 000534 від 05.07.2013 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумський завод гумотехнічних виробів» (позивач) передало Публічному акціонерному товариству «Азовзагальмаш» (відповідач) товар - пластина 1Н-1-ТМКЩ-С-15 у кількості 500.600 кг на загальну суму (з ПДВ 20%) 6187,42 грн. Товар отриманий уповноваженою особою відповідача на підставі довіреності № 2243 від 05.07.2013 р.

За вибутковою накладною № ГТ00016 від 27.09.2013 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумський завод гумотехнічних виробів» передало Публічному акціонерному товариству «Азовзагальмаш» товар - пластини на загальну суму (з ПДВ 20%) 51117,58 грн. Товар отриманий уповноваженою особою відповідача на підставі довіреності № 4685 від 26.09.2013 р.

Позивач на адресу відповідача направив претензію вих. № 683 від 14.10.2013 р. про сплату до 21.10.2013 р. на зазначені реквізити суми основного боргу за поставлений товар у розмірі 56783,80 грн. згідно з накладними від 05.07.2013 р. за № 000534, від 27.09.2013 р. № ГТ00016. До претензії було додано копії перелічених вище вибуткових накладних, копії довіреностей на отримання товару, графіка розстрочки платежу та акт звірки взаєморозрахунків. Факт направлення претензії та отримання її відповідачем підтверджується копією чека відділення зв'язку та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 30.10.2013 р.

Враховуючи наявну заборгованість за поставлений товар, позивач у січні 2014 р. звернувся до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з відповідача суми 56783,80 грн. боргу, 3% річних у розмірі 471,38 грн., пені в сумі 2042,66 грн., інфляційних втрат у розмірі 624,62 грн., за якими 30.01.2014 р. господарським судом Донецької області порушено провадження у справі № 905/618/14.

Як слідує з матеріалів справи та інформаційної бази "Діловодство спеціалізованого суду", розгляд справи № 905/618/14 господарським судом Донецької області неодноразово відкладався. Ухвалою господарського суду Донецької області від 10.06.2014 р. у справі призначено економічну експертизу, проведення якої доручено судовим експертам Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз. Ухвалою від 10.06.2014 р. провадження у справі зупинено. Відповідно до супровідного листа господарського суду Донецької області від 24.06.2014 р. справу № 905/618/14 у 1 томі направлено до Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз для проведення економічної експертизи.

15.04.2015 р. до господарського суду Запорізької області від Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумський завод гумотехнічних виробів" надійшло письмове клопотання вих. № 158 від 02.04.2015 р. із копіями документів, за якими господарським судом Донецької області було порушено провадження у справі № 905/618/14, розгляд якої по суті не закінчено. В клопотанні ТОВ "Сумський завод гумотехнічних виробів" просить прийняти справу № 905/618/14 до свого провадження; поновити провадження у справі № 905/618/14 у зв'язку з усуненням обставин, що раніше зумовили його зупинення (неможливістю проведення судової експертизи).

Автоматизованою системою документообігу господарського суду здійснено розподіл справ між суддями та визначено її до розгляду судді Гандюковій Л.П.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 12.08.2014 р. "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" у зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя окремими судами в районі проведення антитерористичної операції змінено територіальну підсудність судових справ, підсудних розташованим у районі проведення антитерористичної операції судам.

Статтею 3 даного Закону визначено, що справи, розгляд яких не закінчено і які перебувають у провадженні місцевих, апеляційних судів, розташованих у районі проведення антитерористичної операції, в разі неможливості здійснювати правосуддя передаються судам відповідно до встановленої згідно з цим Законом підсудності протягом десяти робочих днів із дня прийняття розпорядження головою відповідного вищого спеціалізованого суду. У разі неможливості передачі матеріалів справи відповідно до встановленої Законом підсудності вчинення необхідних процесуальних дій здійснюється за документами і матеріалами, поданими учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для ухвалення відповідного судового рішення.

Розпорядженням Голови Вищого господарського суду України від 02.09.2014 р. № 28-р "Про зміну територіальної підсудності господарських справ" визначено, що розгляд господарських справ, підсудних господарським судам, розташованим у районі проведення антитерористичної операції, здійснюється: господарських справ, підсудних господарському суду Донецької області - господарським судом Запорізької області.

На підставі викладеного, ухвалою господарського суду Запорізької області від 16.04.2015 р. прийнято документи і матеріали у справі № 905/618/14 до провадження, присвоєно номер провадження 20/110/15, поновлено провадження у справі № 905/618/14 із 14.05.2015 р.

Розглядаючи спір по суті, суд враховує наступне.

Приписами ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно зі ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Із матеріалів справи слідує, що між ТОВ «Сумський завод гумотехнічних виробів» та ПАТ «Азовзагальмаш» відповідно до ст.ст. 11, 202, 509, 642 ЦК України, ст. 181 ГК України виникли зобов'язання на підставі укладеного у спрощений спосіб договору, який за своїм змістом фактично є договором поставки.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Заперечуючи проти позову, відповідач спочатку у письмовому відзиві зазначав, зокрема, що зобов'язання по оплаті товару за накладними №№ 000534, ГТ00016 не виникло, оскільки відповідач вимоги про оплату від позивача не отримав.

Суд спростовує заперечення відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст. 692 ЦК України).

У пункті 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» роз'яснено, якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, із припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

Таким чином, зобов'язання з оплати за товар, поставлений по накладній № 000534 від 05.07.2013 р., наступило 05.07.2013 р., по накладній № ГТ00016 від 27.09.2013 р. - 27.09.2013 р.

Відповідач у судовому засіданні під час розгляду справи господарським судом Запорізької області став заперечувати отримання товару за вибутковою накладною № ГТ00016 від 27.09.2013 р., оскільки відсутній підпис.

Стосовно відсутності підпису в графі «одержав» у накладній № ГТ00016 від 27.09.2013 р. на суму 51117,58 грн. суд бере до уваги, що представник відповідача в судовому засіданні під час розгляду справи в господарському суді Донецької області визнав факт отримання товару за цією накладною, про що свідчить його письмовий відзив.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 ГПК України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Крім того, у позивача мається довіреність на отримання цього товару, яка видана відповідачем. Позивачем за даною поставкою було виставлено податкову накладну № 64 від 27.09.2013 р. на суму 51117,58 грн.

Суд вважає встановленим факт постачання позивачем відповідачу товару на загальну суму 57305,00 грн. за накладними № 000534 від 05.07.2013 р. на суму 6187,42 грн., № ГТ00016 від 27.09.2013 р. на суму 51117,58 грн.

Як вбачається з матеріалів справи (із представлених позивачем у зв'язку з запереченнями відповідача накладними та рахунками), між сторонами існували відносини щодо постачання товару, зокрема, позивач поставив відповідачу товари за іншими вибутковими накладними, які не покладено в підставу позову:

№ 0000695 від 07.12.2012 р. на суму 6036,00 грн. - оплачена за платіжним дорученням № 529692 від 03.01.2013 р. на суму 6036,00 грн.;

№ 0000712 від 14.12.2012 р. на суму 16621,20 грн. - оплачена за платіжним дорученням № 534194 від 06.02.2013 р. на суму 2784,21 грн. Відповідно до письмового пояснення позивача від 11.06.2015 р. оплата решти заборгованості за вказаною накладною позивачем не заперечується та до предмету спору не відноситься.

№ 0000001 від 04.01.2013 р. на суму 3806,40 грн. - оплачена за платіжним дорученням № 534194 від 06.02.2013 р. на суму 6590,61 грн., залишок суми 2784,21 грн. зарахований в рахунок оплати за накладною № 0000712 від 14.12.2012 р.

№ 0000054 від 07.02.2013 р. на суму 9298,08 грн. - оплачена за платіжним дорученням № 541240 від 25.03.2013 р. на суму 9298,08 грн.;

№ 0000197 від 27.03.2013 р. на суму 4146,00 грн., № 0000196 від 27.03.2013 р. на суму 2242,80 грн., № 000362 від 20.05.2013 р. на суму 5944,80 грн. (на загальну суму 12333,60 грн.) - оплачені за платіжними дорученнями № 563060 від 11.09.2013 р. на суму 5000,00 грн., № 565277 від 27.09.2013 р. на суму 1036,00 грн., № 565278 від 27.09.2013 р. на суму 3964,00 грн. (на загальну суму 10000,00 грн.).

Відповідно до письмового пояснення позивача від 11.06.2015 р. із загальної суми заборгованості 12333,60 грн. позивачем виключено суму 2854,80 грн. вартості повернутого відповідачем 26.06.2013 р. товару. Таким чином, загальна сума зобов'язань позивача по накладним № 0000197 від 27.03.2013 р., № 0000196 від 27.03.2013 р., № 000362 від 20.05.2013 р. складала 9478,80 грн. Залишок платежів відповідача в розмірі 521,20 грн. був зарахований позивачем як часткове погашення заборгованості по накладній № 000534 від 05.07.2013 р. на суму 6187,42 грн., яка покладена в підставу позову.

Таким чином, заборгованість відповідача по накладній № 000534 від 05.07.2013 р. на суму 6187,42 грн. становить суму 5666,22 грн. (6187,42 грн. (сума накладної) - 521,20 грн. (оплата)). Накладна № ГТ00016 від 27.09.2013 р. на суму 51117,58 грн. відповідачем не оплачена.

Загальна сума заборгованості становить 56783,80 грн. (заборгованість за накладною № 000534 від 05.07.2013 р. на суму 5666,22 грн. + заборгованість за накладною № ГТ00016 від 27.09.2013 р. на суму 51117,58 грн.).

У платіжних дорученнях відповідача, копії яких долучено до матеріалів справи, в призначенні платежу зазначено, що оплата проводиться за товар (зазначено найменування товару), а також: ГП 506-593 від 22.08.2013 р., ГП 506-592 від 21.08.2013 р., ГП 506/59 від 24.01.2013 р., ГП 506/900 від 10.12.2012 р., у платіжному дорученні № 541240 від 25.03.2013 р. на суму 9298,08 грн. у призначенні платежу, зокрема, зазначено: «по дог. № ГП 506-197 від 25.03.2013». Відповідно до письмових пояснень позивача від 18.06.2015 р. та відповідача від 24.06.2015 р. між сторонами договір № ГП 506-197 від 25.03.2013 р. не укладався.

Представник відповідача в судовому засіданні усно пояснив, що відповідачем в платіжних дорученнях зазначалися номери його гарантійних листів. Згідно з письмовими поясненнями відповідача від 24.06.2015 р., надати витребувані ухвалою суду від 11.06.2015 р. гарантійні листи, які зазначалися в призначенні платежу платіжних доручень, не має можливості через простій підприємства-відповідача.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 56783,80 грн. за поставлений за накладними № 000534 від 05.07.2013 р., № ГТ00016 від 27.09.2013 р. товар є обґрунтованою, підтверджена належними доказами та підлягає задоволенню.

Також позивач, згідно з заявою про збільшення розміру позовних вимог, просить стягнути з відповідача 2664,95 грн. 3% річних згідно з розрахунком за період із 22.10.2013 р. по 13.05.2015 р., та інфляційні втрати в розмірі 41111,47 грн. за період із 22.10.2013 р. по 12.05.2015 р.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Факт порушення відповідачем термінів розрахунків, визначених ст. 692 ЦК України, суд вважає встановленим.

Як вбачається з розрахунку 3% річних, позивач нараховує на суму боргу 56783,80 грн. 3% річних за період прострочення: 22.10.2013 - 13.05.2015 (568 днів прострочення), сума 3% річних за його розрахунком становить 2650,94 грн., а не 2664,95 грн., як зазначено в прохальній частині заяви.

Перевіривши розрахунок 3% річних, судом встановлено, що він зроблений позивачем із арифметичними помилками, сума 3% річних за 568 днів прострочення становить 2650,95 грн. Враховуючи приписи ст.ст. 22, 83 ГПК України, суд не виходить за межі позовних вимог, із відповідача стягується сума 2650,94 грн. 3% річних.

Відповідно до п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" щодо нарахування втрат від інфляції вказано, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Позивач заявляє періодом нарахування інфляційних втрат із 22.10.2013 р. по 12.05.2015 р. Разом з тим, із розрахунку вбачається, що позивач фактично нараховує інфляційні з жовтня 2013 р. по квітень 2015 р. включно (за повні місяці).

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, судом встановлено, що позивачем невірно визначений сумарний індекс інфляції за жовтень 2013 р. по квітень 2015 р. - 1,724, тоді як сумарний індекс інфляції становить 1,731. Здійснивши перерахунок інфляційних, судом встановлено, що втрати від інфляції становлять суму 41522,26 грн. Відповідно до ст.ст. 22, 83 ГПК України суд не виходить за межі позовних вимог, з відповідача стягується сума 41111,47 грн. інфляційних втрат.

Згідно з позовною заявою позивач заявляв вимогу про стягнення з відповідача на його користь пені в сумі 2042,66 грн.

У заяві про збільшення розміру позовних вимог позивач виклав клопотання про залишення без розгляду позову в частині стягнення пені.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України господарський суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору.

Ухвалами суду від 16.04.2015 р., 14.05.2015 р. у позивача витребувалося нормативне та документальне обґрунтування заявлених вимог, в т.ч. у частині стягнення пені. Позивачем у судовому засіданні 11.06.2015 р. не наведено нормативне та документальне обґрунтування нарахування пені на суму боргу за зазначеними в підставі позову вибутковими накладними, натомість позивач заявив клопотання про залишення позову в частині стягнення пені без розгляду. Позивач у позові та письмових поясненнях нормативного обґрунтування пені не навів.

Таким чином, позовна вимога стосовно стягнення з відповідача пені в розмірі 2042,66 грн. залишається судом без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України.

Від відповідача надійшла заява про відстрочення виконання рішення суду на 6 місяців. Заява мотивована тим, що підприємство відповідача є збитковим, чистий збиток у 2014 р. склав 295083 тис. грн., відповідач об'єктивно був позбавлений можливості вчасно виконати зобов'язання перед позивачем внаслідок відсутності прибутку в 2014 році. Перед відповідачем мається заборгованість Державного бюджету України в сумі 22775085,00 грн. за рішенням Донецького окружного адміністративного суду в справі № 805/2877/14 та в сумі 39334864,55 грн. за рішенням Донецького окружного адміністративного суду в справі № 805/6261/14, що перевищує заборгованість відповідача перед позивачем. За таких умов, відповідачем вжито всіх залежних від нього заходів щодо збільшення розміру прибутку, з метою погашення існуючих господарських зобов'язань. Вказані рішення суду не виконуються, відповідач не несе відповідальності за невиконання вказаних рішень суду та відсутність надходження грошових коштів. Зазначає, що за таких обставин вина відповідача у виникненні спору з позивачем щодо виконання зобов'язання відсутня. Зважаючи на макроекономічні показники та зростання споживчих цін майже на третину, ведення господарської діяльності відповідача є ускладненим. Погашення кредиторської заборгованості вимагає більше часу, ніж було заплановано під час укладання відповідних господарських договорів. Крім того, ведення військових дійна околицях м. Маріуполя, численні мітинги в місті у 2014 році та блокування органів державної влади впливають на господарську діяльність відповідача, унеможливлюючи належне виконання ним укладеного договору. Відповідно до прогнозів, викладених у постанові Кабінету Міністрів України від 27.08.2014 р. № 404 на 2016-2017 р.р прогнозується поступове зростання ВВП з 97,5% до 100,1% в порівнянні з попередніми періодами. Також очікується зниження індексу споживчих цін. Таким чином, з огляду на прогнози економічної ситуації та очікування зростання результативності власної господарської діяльності відповідача, він зможе належним чином виконати рішення суду про стягнення заборгованості на користь позивача поступово зі спливом нетривалого часу.

Пунктом 6 частини 1 ст. 83 ГПК передбачено право господарського суду, приймаючи рішення, відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, суд повинен врахувати матеріальні інтереси не лише відповідача, а також позивача, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Як вбачається з документів, наданих відповідачем, зокрема, звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 1 квартал 2015 р., балансу (звіту про фінансовий стан) на 31.03.2015 р., на 31.12.2014 р., 30.09.2014 р., за 2014 рік, за 9 місяців 2014 р. підприємство відповідача є збитковим. Згідно з довідкою від 28.11.2014 р. звільнено 2105 працівників відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпроП України, мається заборгованість з виплати працівникам. Відповідно до наказів керівника ПАТ «Азовзагальмаш», починаючи з жовтня 2014 р. та протягом 2015 року оголошувалися дні простою підприємства. Як вбачається з листа прокурора Іллічівського району м. Маріуполя від 10.10.2014 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за фактом безпідставної невиплати заробітної плати працівникам ПАТ «Азовзагальмаш».

Беручи до уваги інтереси обох сторін, які досліджені в судовому засіданні, враховуючи фінансовий стан відповідача, для забезпечення підтримки суб'єкта господарювання, що здійснює діяльність на території проведення антитерористичної операції, суд вважає за доцільне розстрочити виконання рішення суду на загальну суму 102557,13 грн. на 3 місяці шляхом сплати до 30 (31) числа кожного місяця, починаючи з липня 2015 р. сум у розмірі 34185,71 грн. щомісячно, останній платіж здійснити до 30 вересня 2018 р.

Відповідно, в задоволенні клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення суду на 6 місяців судом відмовляється. При цьому суд бере до уваги, що згідно з ст.83 ГПК України суд не пов'язаний із думкою сторін, надання розстрочки є правом суду.

На підставі викладеного, позов у цілому задовольняється частково.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 22, 49, 75, п. 5 ч. 1 ст. 81, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Азовзагальмаш" (87535, Донецька область, м. Маріуполь, пл. Машинобудівельників, буд. 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумський завод гумотехнічних виробів" (4007, м. Суми, вул. Прикордонна, буд. 47, ) суму 56783 (п'ятдесят шість тисяч сімсот вісімдесят три) грн. 80 коп. основного боргу, суму 2650 (дві тисячі шістсот п'ятдесят) грн. 94 коп. - 3% річних, суму 41111 (сорок одна тисяча сто одинадцять) грн. 47 коп. інфляційних втрат, суму 2010 (дві тисячі десять) грн. 92 коп. судового збору.

Надати розстрочку виконання рішення на загальну суму 102557 (сто дві тисячі п'ятсот п'ятдесят сім) грн. 13 коп. шляхом сплати до 30 (31) числа кожного місяця, починаючи з липня 2015 р. сум у розмірі 34185 (тридцять чотири тисячі сто вісімдесят п'ять) грн. 71 коп. щомісячно, останній платіж здійснити до 30 вересня 2018 р. Видати наказ.

Позовні вимоги в частині стягнення суми 2042,66 грн. пені залишити без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України.

Повне рішення складено 26 червня 2015 р.

Суддя Л.П. Гандюкова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів із дня оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання повного рішення.