РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2015Справа №910/25864/14

За позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Шамраївський цукровий завод" (вул. Заводська, 27, с. Руда, Сквирський район, Київська область, 09035)

до Головного управління Держземагенства у Київській області (вул. Серпова, 3/14, м. Київ, 03115)

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

1. Сквирська районна державна адміністрація Київської області (вул. Богачевського, 28, м. Сквира, Київська область, 09000).

2. Рогізнянська сільська рада Сквирського району Київської області (вул. Гагаріна, 10, с. Рогізна, Сквирський район, Київська область, 09020).

про визнання переважного права на укладання договору,

Головуючий суддя Селівон А.М.

Судді Демидов В.О.

Нечай О.В.

Представники сторін:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: не з'явились,

від третьої особи 1: не з'явився.

від третьої особи 2: не з'явився.

В судовому засіданні на підставі ч.2 ст.85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з додатковою відповідальністю "Шамраївський цукровий завод" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Головного управління Держземагенства у Київській області про визнання переважного права на поновлення чи укладання договору оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель резервного фонду загальною площею 13,72 га, яка знаходиться в межах Рогізнянської сільської ради Сквирського району Київської області, а також стягнення судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 1 218,00 грн..

В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві позивач посилається на те, що після закінчення чергового Договору оренди земельної ділянки, укладеного 23 травня 2012 р., позивач звернувся до Головного управління Держземагентства у Київській області із клопотанням № 661 від 18 липня 2013 про надання дозволу на оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель резервного фонду загальною площею 13,72 га, тобто про продовження вищезазначеного або укладення нового Договору оренди. В процесі очікування відповіді від ГУ Держземагентства у Київській області Товариство, враховуючи своє переважне право на поновлення Договору на новий строк, що зазначено у п. 6 Договору, та за погодженням Рогізнянської сільської ради продовжувало користуватися даною земельною ділянкою, про що свідчить Акт використання земельної ділянки від 04 грудня 2013 р., підписаний ТДВ "Шамраївський цукровий завод" та Рогізнянською сільською радою, а також повідомлення № 1232 від 18 грудня 2013, направлене Сквирській райдержадміністрації та Сквирському відділенню Тетіївської ОДПІ Міндоходів, в якому зазначено, зокрема, що ТДВ "Шамраївський цукровий завод" продовжує використовувати земельну ділянку за призначенням та із дотриманням всіх істотних умов Договору від 23 травня 2012 р.. Таким чином, оскільки однією із основних умов є те, що Договір укладено на один рік, і початком перебігу строку дії Договору можна вважати дату підписання Акта про використання земельної ділянки то правочин, за твердженням позивача, є чинним до 04 грудня 2014, але земельна ділянка сільськогосподарського призначення із земель резервного фонду загальною площею 13,72 га, яку обробляє ТДВ "Шамраївський цукровий завод", перебуває в процесі передачі в оренду іншому орендарю, що за твердженням позивача, порушує його переважне право на поновлення Договору оренди землі на новий строк як діючого орендаря даної земельної ділянки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.11.2014 порушено провадження у справі № 910/25864/14 та призначено до розгляду на 30.12.2014.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 30.12.2014 розгляд справи відкладено на 20.01.2015.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 20.01.2015 за клопотанням представника позивача продовжено строк розгляду спору на 15 днів та відкладено розгляд справи на 03.02.2015.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 03.02.2015 враховуючи категорію та складність справи № 910/25864/14, призначено колегіальний розгляд даної справи у складі трьох суддів.

Розпорядженням заступника голови Господарського суду міста Києва від 03.02.2015 для розгляду справи № 910/25864/14 визначено колегію суддів у складі: Селівон А.М. (головуючий), суддя Демидов В.О., суддя Нечай О.В..

Ухвалою господарського суду м. Києва від 03.02.2015 справу № 910/25864/14 прийнято до провадження у визначеному складі суду, за клопотанням представника позивача залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Сквирську районну державну адміністрацію Київської області (третя особа-1) та Рогізнянську сільську раду Сквирського району Київської області (третя особа-2), та розгляд справи відкладено на 04.03.2015.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 04.03.2015 розгляд справи відкладено на 07.04.2015.

07.04.2015 року судове засідання не відбулось у зв'язку з перебуванням судді Селівона А.М. на лікарняному.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 17.04.2015 розгляд справи відкладено на 28.04.2015.

28.04.2015 року судове засідання не відбулось у зв'язку з перебуванням судді Демидова В.О. у відпустці.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 12.05.2015 розгляд справи відкладено на 27.05.2015.

У судові засідання 20.01.15 р. з'явився уповноважений представник позивача, у судові засідання 30.12.14 р., 03.02.15 р., 04.03.15 р. та 27.05.15 р. представник позивача не з'явився.

Представник відповідача з'явився в судові засідання 20.01.15 р. та 03.02.15 р., в судові засідання 30.12.14 р., 04.03.15 р. та 27.05.15 р. - не з'явився.

Уповноважені представники третіх сторін, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача в судові засідання 04.03.15 р. та 27.05.15 р. не з'явились.

Про дату, час і місце розгляду даної справи 30.12.14 р. сторони повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень: № 486, № 478.

Про дату, час і місце розгляду даної справи 03.02.15 р. позивач повідомлений належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою б/н від 20.01.2015 про оголошення відкладення розгляду справи від 20.01.2015.

Про дату, час і місце розгляду даної справи 04.03.15 р. позивач повідомлений належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи телефонограмою від 04.03.2015.

Про дату, час і місце розгляду даної справи 04.03.15 р. відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 801.

Про дату, час і місце розгляду даної справи 27.05.15 р. сторони і треті особи 1 та 2 повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень № 869, №024, №507, №172.

До початку судового засідання 03.02.15 р. через відділ діловодства господарського суду м. Києва від позивача на виконання вимог ухвали суду від 24.11.14 р. надійшов супровідний лист № 47 від 22.01.2015 р. з додатками, серед яких, зокрема, клопотання від 26.12.14 р. про залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, а саме Сквирську районну державну адміністрацію Київської області та Рогізнянську сільську раду Сквирського району Київської області, а також письмові пояснення № 1976 від 29.12.14 р., в яких позивач наводить підстави для залучення до участі у справі третіх осіб та повідомляє, що, на його думку, договір оренди землі від 23.05.12 р. був чинний до 04.12.14 р., оскільки акт про використання землі був підписаний 04.12.13 р.. Документи долучені судом до матеріалів справи.

Також до початку судового засідання 03.02.15 р. через відділ діловодства суду від відповідача надійшли письмові заперечення на позов №24-15/85 від 20.01.15 р., в яких відповідач вважає позов таким, що не підлягає задоволенню у зв'язку з тим, що позивач порушив строки звернення на продовження дії договору оренди, звернувшись з клопотанням від 18.07.2013 за вих. №661 про надання в оренду земельної ділянки, яке згідно відмітки вхідної кореспонденції надійшло до відповідача 22.07.2013, тобто після закінчення року дії договору, та не надав проекту додаткової угоди у відповідності до приписів законодавства, а також вважає договір оренди землі від 23.05.2012 неналежним доказом, оскільки останній не є правовстановлюючим документом, через те, що договір оренди землі від 23.05.2012 не зареєстрований належним чином в територіальному органі Дерземагенства України, відтак не є укладеним та не тягне за собою виникнення прав та обов'язків стосовно орендаря. Заперечення долучені судом до матеріалів справи.

До початку судового засідання 27.05.2015 через відділ діловодства господарського суду м. Києва представником третьої особи 1 подано відзив на позовну заяву за вих. №06-43/606 від 31.03.2015, в якому останній підтримує позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на той факт, що ТДВ «Шамраївський цукровий завод» з 2000 року здійснювалось оброблення вказаної земельної ділянки та виконувало свої зобов'язання за договором оренди, а також зважаючи на велике соціально - економічне значення підприємства для Сквирського району Київської області. Відзив долучений судом до матеріалів справи.

Також до початку судового засідання 27.05.2015 через відділ діловодства господарського суду м. Києва представником третьої особи 2 подано відзив на позовну заяву за вих. №81 від 06.04.2015, в якому Рогізнянська сільська рада Сквирського району Київської області підтримала позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на виконання позивачем умов договору оренди та враховуючи допомогу у соціально - економічному розвитку Рогізнянської сільської ради.

Відзив з додатками долучено судом до матеріалів справи.

Крім того, до початку судового засідання 27.05.2015 через відділ діловодства господарського суду м. Києва представником відповідача подано пояснення за вих. № 04-15/131 від 24.04.2015, в яких відповідач заперечив проти позову з підстав неукладеності договору оренди через неналежну його реєстрацію, та, відповідно, неможливості вважати останній правовстановлюючим документом. Пояснення долучено судом до матеріалів справи.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, на час проведення судового засідання сторонами суду не надано.

Про поважні причини неявки представників сторін в судове засідання 27.05.15 р. суд не повідомлено.

Процесуальних заяв та клопотань від сторін на час проведення судового засідання 27.05.15 р. не надходило.

Відповідно до 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова № 18) якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Згідно п. 3.9.2 Постанови № 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка представників сторін в судові засідання обов'язковою не визнавалась, сторони не скористались належними їм процесуальними правами приймати участь в судових засіданнях, беручи відсутність клопотань сторін на час проведення судового засідання 27.05.15 р., суд здійснював розгляд справи за відсутності представників сторін, виключно за наявними у справі матеріалами.

При цьому, оскільки суд неодноразово відкладав розгляд справи, надаючи учасникам судового процесу можливість реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, не знаходив підстав для відкладення розгляду справи.

Враховуючи відсутність на час проведення судових засідань 20.01.15 р. та 03.02.15 р. клопотань представників сторін щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами та враховуючи неявку представників сторін в судові засідання 30.12.14 р., 04.03.15 р. та 27.05.15, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судовий процес відображено у протоколах судового засідання.

Перед початком розгляду справи в судових засіданнях 20.01.15 р. та 03.02.15 р. представників сторін було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст.ст. 20, 22, 60, 74 та ч. 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представники сторін в судових засіданнях 20.01.15 р. та 03.02.15 р. повідомили суд, що права та обов'язки сторонам зрозумілі.

Відводу колегії суддів представниками сторін не заявлено.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши наданими сторонами доказами та оглянувши в судовому засіданні їх оригінали, суд

В С Т А Н О В И В:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п. 2 ст. 84 Земельного кодексу України право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до закону (в редакції, чинній на дату укладення спірного Договору).

Згідно п. 1 ст. 17 Земельного кодексу України розпорядження землями державної власності, у тому числі й надання їх у користування, належить до повноважень місцевих державних адміністрацій та здійснюється відповідно до вимог цього Кодексу.

Підставами набуття громадянами та юридичними особами права користування земельними ділянками із земель державної власності відповідно до ст.116 Земельного кодексу України є рішення органів виконавчої влади в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або результати аукціону (в редакції, чинній на час укладення спірного Договору).

Пунктом 1 ст. 124 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на дату укладення спірного Договору) встановлено, що Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Таке положення узгоджується з вимогами ч. 2 ст. 16 Закону України "Про оренду землі", згідно якого укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин).

Згідно абз. «а» ч. 3 ст. 122 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на дату укладення спірного Договору) районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності (крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті) у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для сільськогосподарського використання.

Листом № 06-44/996 від 20.04.12 р. голови Сквирської районної державної адміністрації «Про надання в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення ТДВ «Шамраївський цукровий завод» для ведення Товарного сільськогосподарського виробництва в межах Рогізнянської сільської ради, копія якого наявна в матеріалах справи, за заявою директора товариства Дворцова А.О. позивачу надано в оренду земельну ділянку сільськогосподарського призначення із земель резервного фонду в межах Рогізнянської сільської ради Сквирського району Київської області загальною площею 13,72 га до завершення виготовлення проекту землеустрою, але не більше ніж на 1 рік, встановивши оренду плату в грошовій формі в розмірі 4% від вартості земельної ділянки, що становить 13334,12 грн. на рік.

Як встановлено судом за матеріалами справи, 23 травня 2012 між Сквирською районною державною адміністрацією (орендодавець за договором) та Товариством з додатковою відповідальністю "Шамраївський цукровий завод" (відповідач у справі, орендар за договором) укладено Договір оренди землі (далі - Договір).

Відповідно до п. 1 Договору орендодавець на підставі листа голови Сквирської райдержадміністрації від 12.04.2012 №06-44/996 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення із земель резервного фонду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах Рогізнянської сільської ради Київської області.

Відповідно до п.п. 2, 3 Договору в оренду передається земельна ділянка сільськогосподарського призначення із земель резервного фонду загальною площею 13,72 га в межах Рогізнянської сільської ради Київської області категорії земель - землі сільськогосподарського призначення із земель резервного фонду. Земельна ділянка вільна від об'єктів нерухомого майна.

За умовами п.12 Договору земельна ділянка передається в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Цільове призначення земельної ділянки: землі сільськогосподарського призначення земель резервного фонду (п.13 Договору).

Передача земельної ділянки здійснюється без розроблення проекту відведення цієї земельної ділянки (п.15 Договору).

Згідно п.4. Договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель резервного фонду становить 333352,92 грн.

Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 4 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 13334,12 грн. (п. 7 Договору).

Пунктом 6 Договору передбачено, що договір укладено на строк не більше ніж на 1 (один) рік, з дати укладення договору. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Пунктом 37 Договору передбачено, що цей договір набирає чинності після підписання сторонами.

Судом встановлено, що укладений Договір за своїм змістом та правовою природою є договором оренди землі, який підпадає під правове регулювання норм глави § 3 глави 58 Цивільного кодексу України та § 5 глави 30 Господарського кодексу України.

Статтею 93 Земельного кодексу України, яка кореспондується зі ст. 1 Закону України "Про оренду землі" право оренди земельної ділянки визначено як засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно ст. 792 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Відповідно до ст.283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. В силу ч.6 названої статті до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Аналогічне визначення договору оренди міститься і в ст.759 Цивільного кодексу України.

Договір оренди відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України є укладеним з моменту досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов.

Відповідно до ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

У відповідності до ст. 792 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Згідно ст. 17 Закону України «Про оренду землі» передача об'єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі.

На виконання умов вищезазначеного Договору відповідач надав, а позивач прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення із земель резервного фонду загально площею 13,72 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах Рогізнянської сільської ради Київської області, що підтверджується Актом приймання-передачі орендованої земельної ділянки від 23.05.12р., підписаним представниками обох сторін та засвідченим відбитками печаток орендодавця та орендаря. Копія зазначено акту міститься в матеріалах справи.

Окрім того, орендар та орендодавець погодили та підписали Розрахунок розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності, відповідно до якого нормативна грошова оцінка земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель резервного фонду станом на 23.05.12 р. становить 333352,92 грн., розмір орендної плати становить 13334,12 грн..

За умовами п.32 Договору його дія припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено, а також в інших випадках, передбачених законом.

Судом встановлено, що з урахуванням приписів п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про оренду землі", якою передбачено, що дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено, термін дії вказаного Договору оренди складає з 23 травня 2012 року по 23 травня 2013 року.

Відповідно до ч.4 ст. 122 Земельного кодексу України Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб (в редакції Закону № 5245-VI від 06.09.2012).

Як свідчать матеріали справи, 18.07.2013 позивач звернувся до відповідача із клопотанням за вих. № 661 про надання дозволу на оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель резервного фонду загальною площею 13,72 га, яка розташована на території Рогізнянської селищної ради Сквирського району Київської області строком на один календарний рік, тобто про продовження вищезазначеного договору або укладання нового договору оренди.

Після надсилання вказаного клопотання та вважаючи наявним своє переважне право на поновлення договору на новий строк відповідно до п. 6 Договору та за погодженням Рогізнянської сільської ради позивач продовжував користуватись спірною земельною ділянкою, на підтвердження чого позивачем надано підписаний ТДВ «Шамраївський цукровий завод» та Рогізнянською сільською радою Акт про використання земельної ділянки від 04.12.2013. Згідно вказаного акту орендна плата вноситься орендарем з дати закінчення попереднього договору з 23.05.12 р..

18 грудня 2013 позивачем на адресу Сквирській райдержадміністрації у Київській області (орендаря) та Сквирському відділенню Тетіївської ОДПІ ГУ Міндоходів направлено повідомлення за вих. №1232 про намір продовжити дію договору оренди до 23.05.2014 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з метою виготовлення землеустрою до вказаної дати відповідно до вимог чинного законодавства.

Оскільки, за твердженнями позивача, відповідач відповіді на листи, клопотання та запити не надав, земельна ділянка сільськогосподарського призначення із земель резервного фонду загальною площею 13,72 га перебуває в процесі передачі її в оренду іншому орендарю, що порушує законні права та інтереси позивача на поновлення договору оренди землі на новий строк як діючого орендаря даної земельної ділянки

Предметом даного позову є вимоги Товариства з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод» до Головного управління Держземагенства у Київській області про визнання за товариством переважного права на поновлення або укладення нового Договору оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель резервного фонду загально площею 13,72 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах Рогізнянської сільської ради Київської області.

У відповідності до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Саме змагальність сторін, яка реалізується в господарському процесі через ст. 33 ГПК України дає змогу суду всебічно, повно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи та внаслідок чого ухвалити законне, обґрунтоване і справедливе рішення у справі.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Суд зазначає, що порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування визначений статтею 123 Земельного кодексу України.

За частиною другою статті 792 Цивільного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема, Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі».

Наразі, Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Відповідно до ч. 5 ст. 126 Земельного Кодексу України (в редакції, чинній станом на 23.05.12 р.) право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Згідно ст. 6 Закону України «Про оренду землі» в редакції, чинній на дату укладення Договору, орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

За приписами статті 210 Цивільного кодексу України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.

Відповідно до приписів ст. 18 Закону України «Про оренду землі» (в редакції,чинній на дату укладення Договору) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Приписами статті 125 Земельного кодексу України також унормовано, що право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. І саме з моменту державної реєстрації право оренди земельної ділянки вважається оформленим відповідно до чинного законодавства України.

Судом встановлено, що на момент укладення спірного договору державна реєстрація договору оренди земельної ділянки регламентувалась постановою Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 № 1021 "Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі" (далі - Постанова № 1021) та постановою Кабінету Міністрів України від 18.08.2010 №749 "Про затвердження Тимчасового порядку присвоєння кадастрового номера земельній ділянці", згідно з п. 10 якого визначення та присвоєння кадастрового номера земельній ділянці здійснюють територіальні органи Держземагентства.

Відповідно до п.1 Постанови № 1021 цей Порядок визначає процедуру ведення за формою згідно з додатком Поземельної книги - документа, який є складовою частиною державного реєстру земель, містить відомості про земельну ділянку, обмеження на використання земельної ділянки, суб'єктів прав на земельну ділянку та правовстановлюючі документи, а також дані про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, її цільове призначення, склад земельних угідь, а також процедуру ведення за формою згідно з додатком Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі - документа, який є власністю держави і складовою частиною державного реєстру земель та містить відомості про зареєстровані державні акти на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою та договори оренди (суборенди) землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок.

У відповідності до п.13-2 Постанови № 1021 державна реєстрація земельної ділянки здійснюється територіальним органом Держземагентства за її місцезнаходженням шляхом відкриття Поземельної книги.

Тобто, функції державної реєстрації прав на земельні ділянки та реєстрації державних актів на землю та договорів оренди землі, зокрема, ведення Поземельної книги та Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, а також укладання договорів оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності здійснюється територіальними органами Держземагентства України.

Як встановлено судом та сторонами не заперечувалось, спірний Договір оренди землі від 23.05.12 р. зареєстрований в книзі записів реєстрації договорів оренди земельних ділянок Рогізнянської сільської ради від 23 травня 2010 року за № 1, про що свідчить відповідна відмітка на самому тексті Договору, засвідчена підписом сільського голови Цибульського М.В., а також наданий третьою особою 2 витяг з книги записів реєстрації договорів на право тимчасового користування землею (в т.ч. на умовах оренди) Рогізнянської сільської ради, згідно якого реєстрацію здійснено 23 травня 2012 року.

При цьому судом критично оцінюються вказані докази реєстрації спірного Договору з огляду на різні дати реєстрації зазначені в тексті самого Договору та наданому витязі з книги записів реєстрації з огляду на їх суперечливість.

Відтак, враховуючи вищезазначені приписи законодавства та встановивши обставини щодо відсутності держаної реєстрації спірного договору у відповідному відділі Держземагентства, суд дійшов висновку про те, що названий договір не набув чинності відповідно до вимог закону, отже не є належним правовстановлюючим документом щодо права оренди спірної земельної ділянки загальною площею 13,72 га із земель резервного фонду сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Рогізнянської селищної ради Сквирського району Київської області.

Таким чином, приймаючи до уваги той факт, що Договір оренди землі від 23.05.12 р. в порушення положень ст. 18 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) не був зареєстрований належним чином, в зв'язку з чим не набрав чинності, позивач не вправі вимагати продовження його дії в порядку, визначеному ст. 33 Закону України «Про оренду землі», а отже позовні вимоги щодо пролонгації цього Договору, шляхом визнання переважного права як на поновлення так і на укладення нового договору оренди земельної ділянки задоволенню не підлягають.

Крім того суд зазначає, що згідно ч.ч.1-5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 Цивільного кодексу України, в частині першій якої законодавець закріпив переважне право наймача, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, після спливу строку договору на укладення договору найму на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права.

Крім того, стаття 764 Цивільного кодексу України передбачає можливість поновлення договору найму, яка зводиться по суті до автоматичного продовження попередніх договірних відносин на той самий строк без укладення нового договору за умови, що наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку дії договору найму та немає заперечень наймодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору.

При цьому стаття 33 Закону України «Про оренду землі» фактично об'єднує два випадки пролонгації договору оренди.

Отже, реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Як свідчать матеріали справи, пунктом 6 Договору оренди земельної ділянки від 23.05.12 р., укладеного між ТДВ «Шамраївський цукровий завод» та Сквирською районною державною адміністрацією, передбачалось, що після закінчення строку дії цього договору орендар має переважне право на його поновлення на новий строк.

Отже, суд звертає увагу позивача, що навіть за умови належної реєстрації спірного Договору оренди землі від 23.05.12 р., зважаючи на вищезазначені приписи Закону України «Про оренду землі» та умови Договору, перебіг строку на звернення з питання поновлення Договору закінчився 23.04.13р., тобто до моменту звернення позивачем з листом № 661 від 18.07.13 р. до Головного управління Держземагенства у Київській області, що, в свою чергу, свідчить про відсутність правових підстав для його поновлення.

Крім того, до вказаного листа позивачем не було додано проекту Додаткової угоди, як того вимагають приписи ч. 3 ст.33 Закону України «Про оренду землі», який є основним і спеціальним законом, що регулює правовідносини оренди землі, і передбачає обов'язковість надання при зверненні такого проекту.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" встановлено, що рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що позивач не довів в розумінні ст. 33 Господарського процесуального кодексу України ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, господарський суд вважає за необхідне та правомірне відмовити позивачу у задоволенні позову з огляду на його необґрунтованість та недоведеність.

При цьому суд не приймає до уваги посилання третіх осіб 1 та 2, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача на соціально - економічне значення ТДВ «Шамраївський цукровий завод» для Сквирського району Київської області, надання товариством допомоги у соціально - економічному розвитку Рогізнянської сільської ради та сумлінне виконання своїх обов'язків за Договором, зважаючи на те, що статтею 1 Цивільного кодексу України визначено, що однією із ознак майнових відносин є юридична рівність їх учасників.

Згідно з частини першої ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

При цьому дотримання юридичними особами (сторонами Договору) приписів чинного законодавства не повинно ставитись в залежність від вищезазначених обставин або виконання окремих зобов'язань за правочинами та не надає права суб'єктам орендних правовідносин порушувати законодавство, що регулює відносини оренди, чи відступати від встановлених норм. Тобто законодавство України не містить положень щодо виділення в окрему категорію суб'єктів господарювання, діяльність яких має вплив на економічну та соціальну ситуацію в регіоні, та встановлення будь-яких привілей чи пільг у рамках виконання своїх зобов'язань за договорами.

Тому самі лише обставини соціально - економічного значення товариства не заперечують обов'язку такої юридичної особи, який виступає стороною зобов'язального правовідношення, від його виконання належним чином та дотримання вимог чинного законодавства.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст. ст. 4-2, 4-3, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Повний текст рішення складений та підписаний 02 липня 2015 р.

Головуючий суддя А.М. Селівон

Судді В. О. Демидов

О.В. Нечай