ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року Справа № 915/865/15

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Кириллової Галини Анатоліївни, вул. Миколаївська, 34а, кв. 15, м. Миколаїв, 54018

до відповідача Публічного акціонерного товариства "Імексбанк", пр. Гагаріна, 12-а, м. Одеса, 65039 від імені якого діє Південна регіональна дирекція АТ "Імексбанк", вул. Нікольська, 15, м. Миколаїв, 54030

про стягнення заборгованості з орендної плати у сумі 48 938, 67 грн. та виселення з частини нежитлового приміщення.

за участю представників сторін:

від позивача: Котова Юлія Юріївна, довіреність від 09.06.2015 року;

від відповідача: представник не з'явився.

До господарського суду Миколаївської області звернулась Фізична особа-підприємець Кириллова Галина Анатоліївна з позовними вимогами до відповідача Публічного акціонерного товариства "Імексбанк" від імені якого діє Південна регіональна дирекція АТ "Імексбанк" про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати у розмірі 48 938, 67 грн. та виселення відповідача з частини нежитлового приміщення загальною площею 50 кв.м., розташованого за адресою: пр. Миру, 9-а, м. Миколаїв, 54034.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 27.05.2015 року прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі. Розгляд справи призначено на 10.06.2015 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 10.06.2015 року розгляд справи відкладено на 24.06.2015 року.

В судовому засіданні 24.06.2015 року судом відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Представник позивача в судовому засіданні 24.06.2015 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві, та просив суд позов задовольнити. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив наступне.

Між Фізичною особою-підприємцем Кирилловою Галиною Анатоліївною (далі - орендар, позивач) та Публічним акціонерним товариством «Імексбанк» від імені якого діє Південна регіональна дирекція АТ «Імексбанк» (далі - суборендар, відповідач) укладено договір б/н суборенди частини нежитлового приміщення від 02.01.2015 року (далі - договір).

На виконання умов договору орендар передав, а суборендар прийняв в строкове платне користування частину нежитлового приміщення загальною площею - 50 кв.м., розташованого за адресою: м. Миколаїв, пр. Миру, 9-А на підставі акту приймання-передачі майна від 02.01.2015 року.

Відповідач умови договору належним чином не виконував, у зв'язку з чим виникла заборгованість з орендної плати та витрат за комунальні послуги за період з січня 2015 року по 06 травня 2015 року в сумі 41 712, 99 грн.

У зв'язку з невнесенням відповідачем орендних платежів протягом трьох місяців підряд, позивач в порядку ст. 782 ЦК України відмовився від договору, про що ним направлено відповідачу повідомлення № 12 від 27.04.2015 року про відмову від договору суборенди, яке було отримано відповідачем 06.05.2015 року. Таким чином, з 06.05.2015 року договір від 02.01.2015 року є розірваним. Однак, станом на день розгляду справи предмет оренди не був повернений орендарю. Керуючись ст. 785 ЦК України та умовами договору, позивачем нараховано відповідачу 7 225, 68 грн. - неустойки у розмірі подвійної орендної плати за неповернення орендованого майна протягом 07.05.2015 року - 20.05.2015 року, яка заявлена до стягнення, та пред'явлено вимогу про виселення відповідача з орендованого майна.

Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст. 526, 629, 782, 785 ЦК України, ч. 4 ст. 36, п. 2 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»» та умовами Договору.

Відповідач не скористався наданим йому ст. 22 ГПК України правом та в судові засідання не з'явився, повноважного представника не направив, письмового відзиву по суті спору не подав.

Ухвали господарського суду про порушення провадження у справі від 27.05.2015 року та про відкладення розгляду справи від 10.06.2015 року, направлені на адресу Південної регіональної дирекції АТ "Імексбанк", вул. Нікольська, 15, м. Миколаїв, 54030, повернуті поштовою установою із зазначенням причини повернення «за закінченням терміну зберігання» (арк. 32-34; 40-42).

Ухвали господарського суду про порушення провадження у справі від 27.05.2015 року та про відкладення розгляду справи від 10.06.2015 року, направлені на адресу відповідача Публічного акціонерного товариства "Імексбанк", пр. Гагаріна, 12-а, м. Одеса, 65039, отримані ним, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень (арк. 39, 44).

При цьому, судом враховано наступне.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 року з останніми змінами особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи вищевикладене, судом здійснено усі заходи щодо повідомлення належним чином відповідача про дату, час та місце судових засідань.

Відповідно до п. 3.9.2 вищевказаної Постанови у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови.

Явка повноважного представника відповідача не визнавалась судом обов'язковою.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

Між Фізичною особою-підприємцем Кирилловою Галиною Анатоліївною (далі - орендар, позивач) та Публічним акціонерним товариством «Імексбанк» від імені якого діє Південна регіональна дирекція АТ «Імексбанк» (далі - суборендар, відповідач) укладено Договір б/н суборенди частини нежитлового приміщення від 02.01.2015 року (далі - Договір), відповідно до умов якого орендар передає, а суборендар приймає в строкове платне користування окреме, індивідуально визначене майно, частину нежитлового приміщення, загальною площею 50 кв.м., розташованого за адресою: Україна, 54034, Миколаївська область, м. Миколаїв, проспект Миру, будинок 9-а (п. 1.1 Договору) (арк. 10-11).

Відповідно до п. 10.1 Договору цей договір набуває чинності з моменту підписання його та Акта приймання-передачі майна уповноваженими представниками сторін, діє з 02 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року включно.

Договір підписано та скріплено печатками сторін.

В силу ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі Договору виникли зобов'язальні відносини.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Аналогічного змісту норма закріплена в ст. 283 ГК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 283 ГК України об'єктом оренди може бути, зокрема, нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення).

Відповідно до ч. 6 ст. 283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 1.1 Договору орендар передає, а суборендар приймає в строкове платне користування окреме, індивідуально визначене майно, частину нежитлового приміщення, загальною площею 50 (п'ятдесят) кв. м, розташованого за адресою: Україна, 54034, Миколаївська область, місто Миколаїв, проспект Миру, будинок 9-а, (надалі - майно).

Відповідно до п. 1.2 Договору орендар підтверджує, що є користувачем майна та має право передавати його в користування (в тому числі на умовах суборенди) у відповідності до п. 6.2 Договору оренди б/н від 01.01.2015 року (надалі - основний договір оренди), укладеного між Товариством з додатковою відповідальністю „Сатурн" (надалі - орендодавець) та ФОП Кирилловою Галиною Анатоліївною (орендар), а також письмового дозволу орендодавця, згідно листа № 7 від 01 січня 2015 року (арк. 13-14).

Відповідно до п. 1.4 Договору майно передається в суборенду з метою розміщення відділення АТ «ІМЕКСБАНК».

Відповідно до п. 2.1 Договору суборендар вступає в строкове платне користування майном з моменту підписання Акта приймання-передачі майна.

Відповідно до п. 6.1 Договору орендар зобов'язаний передати суборендарю в оренду Майно згідно з цим Договором по Акту приймання-передачі майна.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору позивач передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування частину нежитлового приміщення, загальною площею - 50 кв.м., розташованого за адресою: м. Миколаїв, пр. Миру, 9-а , про що між сторонами було складено та підписано Акт приймання-передачі майна до договору від 02.01.2015 року (арк. 12). Тобто, позивачем виконано свій обов'язок з надання майна в оренду відповідачу.

Відповідно до ч. 1-2, ч. 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму.

Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до п. 3.1 Договору орендна плата переховується на рахунок орендаря щомісячно до останнього числа поточного місяця, і становить: 8 000, 00 грн. (вісім тисяч гривень 00 копійок).

Відповідно до п. 3.2 Договору відшкодування витрат за комунальні послуги: водопостачання та електроенергію проводиться суборендарем на підставі виставлених орендарем рахунків.

Відповідно до п. 3.3 Договору сплата орендної плати по даному договору буде здійснюватись з моменту підписання сторонами Акта приймання-передачі майна.

Відповідно до п. 4.2 Договору суборендар зобов'язаний своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату

Судом встановлено, що за період користування відповідачем майном з січня по квітень 2015 року позивачем на виконання умов договору було нараховано відповідачу 32 000 грн. - орендної плати (січень-квітень 2015 року) та 8 164, 99 грн. - вартості комунальних послуг (січень-лютий 2015 року), а також на виконання п. 3.2 Договору виставлено відповідачу рахунки на оплату (15-18; 30-31).

Факт направлення та отримання відповідачем рахунків підтверджується наявними в матеріалах справи описами вкладення до цінних листів, поштовими квитанціями, інформацією з УДППЗ «Укрпошта» щодо відстеження пересилань, а також рекомендованим повідомленням (арк. 19-20, 28-29).

Підставою для виставлення вищевказаних рахунків є договір від 02.01.2015 року.

Судом також встановлено, що обов'язок відповідача згідно п. 3.1 Договору по оплаті орендних платежів не ставиться у залежність від направлення позивачем рахунків.

Однак, в порушення умов договору відповідачем не було проведено оплату як з орендних платежів, так і з витрат по комунальним послугам. Доказів протилежного суду не подано.

Судом також встановлено, що листом № 2365 від 16.03.2015 року, що був отриманий позивачем 24.03.2015 року уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації АТ «ІМЕКСБАНК» Ю.П. Севериним було повідомлено позивача про те, що 26.01.2015 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 16 про запровадження з 27.01.2015 року тимчасової адміністрації в АТ «ІМЕКСБАНК» та призначення уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «ІМЕКСБАНК».

Крім того, у листі зазначалось, що АТ «ІМЕКСБАНК» не має можливості продовжувати орендні відносини з фізичною особою-підприємцем та просить підготувати акт прийому-передачі орендованого приміщення та надіслати на підпис уповноваженій особі (арк. 21-23).

10.04.2015 року позивач направив на адресу відповідача акт приймання-передачі майна, що був отриманий останнім 16.04.2015 року (арк. 24-26). Доказів підписання та повернення відповідачем підписаного акту приймання-передачі майна, як і доказів звільнення приміщення суду не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 783 ЦК України наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі.

Відповідно до ч. 1 ст. 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Відповідно до п. 5.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" від 29.05.13 року № 12 вирішуючи питання щодо дострокового розірвання договору оренди у зв'язку з несплатою орендарем (наймачем) платежів, господарським судам слід враховувати таке. Законом (частина третя статті 291 ГК України, частина друга статті 651, стаття 783 ЦК України) передбачено можливість розірвання договору найму (оренди) за рішенням суду на вимогу однієї з сторін, а статтею 782 ЦК України - право наймодавця на односторонню відмову від такого договору у разі невнесення наймачем плати за користування річчю протягом трьох місяців підряд. Відповідне право наймодавця на відмову від договору найму не є перешкодою для звернення наймодавця (орендодавця) до суду з вимогою щодо розірвання договору в разі несплати наймачем (орендарем) платежів, якщо має місце істотне порушення умов договору.

Відмова наймодавця від договору найму, можливість якої передбачена частиною першою статті 782 ЦК України, є правом, а не обов'язком наймодавця, яке може бути реалізоване в позасудовому порядку. Наявність зазначеного права не є перешкодою для звернення наймодавця (орендодавця) до суду з вимогою про розірвання договору в разі несплати наймачем (орендарем) належних платежів.

У вирішенні відповідних спорів господарським судам слід встановлювати, протягом яких конкретно місяців і якого року орендар не вносив орендну плату, в якому розмірі, в тому числі протягом яких місяців орендар взагалі не вносив орендну плату або вносив частково. При цьому погашення орендарем заборгованості до або після подання позову орендодавцем не має правового значення для вирішення такого спору, оскільки законодавець пов'язує виникнення права орендодавця відмовитися від договору оренди саме з фактом не внесення орендної плати протягом трьох місяців підряд.

Відповідно до п. 3.1 Договору орендна плата перераховується на рахунок орендаря щомісячно до останнього числа поточного місяця, і становить: 8 000, 00 грн. (вісім тисяч гривень 00 копійок).

Судом встановлено, що відповідачем взагалі не проведено оплату за січень-квітень 2015 року.

Враховуючи не внесення відповідачем орендних платежів, позивач, керуючись ст. 782 ЦК України, направив відповідачу Повідомлення № 12 від 27.04.2015 року про відмову від договору суборенди, в якому зазначив про відмову від договору, попередив про те, що договір є розірваним з моменту отримання повідомлення відповідачем, а також зазначив про необхідність звільнення приміщення по акту приймання-передачі та необхідність сплати заборгованості. До Повідомлення було додано два примірники проекту акту приймання-передачі для підпису відповідачем (арк. 27).

Докази направлення позивачем відповідачу вищевказаного повідомлення та факт його отримання відповідачем підтверджується наявними в матеріалах справи описом вкладення у цінний лист, поштовою квитанцією, повідомленням про вручення поштового відправлення (дата отримання 05.05.2015 року), а також інформацією з офіційного сайту УДППЗ «Укрпошта» щодо відстеження пересилань поштових відправлень за штрихкодовим ідентифікатором 021 (дата отримання 06.05.2015 року) (арк. 28-29, 45). Таким чином, договір в силу приписів ст. 782 ЦК України є розірваним, а майно 06.05.2015 року повинно було бути повернуто з орендного користування.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до п. 2.2 Договору передача майна в суборенду не тягне за собою виникнення в суборендаря права власності на це майно. Власником майна залишається орендодавець, а суборендар користується ним протягом строку суборенди.

Відповідно до п. 4.3 Договору суборендар зобов'язаний у разі припинення або розірвання Договору повернути орендарю або підприємству, вказаному орендарем, орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в суборенду, з врахуванням нормального фізичного зносу.

Відповідно до п. 2.3 Договору у разі припинення цього договору майно повертається суборендарем орендарю, аналогічно порядку, встановленому при передачі майна Орендарем суборендарю цим договором. Майно вважається поверненим орендарю з моменту підписання сторонами Акта приймання-передачі майна.

Відповідно до п. 2.4 Договору обов'язок по складанню Акта приймання-передачі майна покладається на сторону, яка передає майно іншій стороні договору.

Суду не подано доказів повернення відповідачем позивачу орендованого майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Судом встановлено, що позивачем було проведено нарахування орендної плати за період користування відповідачем майном до дня отримання відповідачем повідомлення про відмову від договору, а також нараховано відповідачу неустойку у розмірі подвійної орендної плати за період прострочення повернення майна з 07.05.2015 року по 20.05.2015 року, що становить за розрахунками позивача 7 225, 68 грн.

Таким чином, загальна сума заборгованості з орендної плати відповідача перед позивачем за період користування майном з січня 2015 року по 06.05.2015 року становить 33 548, 00 грн., а сума заборгованості з відшкодувань комунальних послуг за січень-лютий 2015 року становить 8 164, 99 грн. Крім того, розмір неустойки за невиконання обов'язку з повернення орендованого майна становить 7 225, 68 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом при вирішенні спору також враховано наступне.

Відповідно ч. 1-3 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Протягом 15 днів, але не пізніше строків, встановлених уповноваженою особою Фонду, керівники банку забезпечують передачу уповноваженій особі Фонду печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей банку, а також протягом трьох днів - передачу печаток і штампів бухгалтерської та іншої документації банку. У разі ухилення від виконання зазначених обов'язків винні особи несуть відповідальність відповідно до закону.

На період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності уповноваженій особі Фонду і діють у визначених нею межах та порядку.

Правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після призначення уповноваженої особи Фонду, є нікчемними.

Судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 26.01.2015 № 50 «Про віднесення ПАТ «Імексбанк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 26.01.2015 № 16 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Імексбанк», згідно з яким з 27.01.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Імексбанк» (далі - АТ «Імексбанк»), , МФО 328384, місцезнаходження: проспект Гагаріна, 12 а, м. Одеса, 65039.

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в АТ «Імексбанк» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Северина Юрія Петровича.

Тимчасову адміністрацію в АТ «Імексбанк» запроваджено строком на три місяці з 27.01.2015 по 26.04.2015 включно, а на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду № 84 від 23 квітня 2015 року продовжено строки здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Імексбанк» до 26 травня 2015 року включно.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 21 травня 2015 року № 330 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Імексбанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27 травня 2015 року № 105 «Про початок процедури ліквідації АТ «Імексбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації АТ «Імексбанк».

Відповідно до ч. 4 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» початок тимчасової адміністрації не є підставою для припинення, розірвання або невиконання договорів про надання послуг (виконання робіт), які забезпечують господарську діяльність банку, зокрема договорів про оренду нерухомого майна, надання комунальних послуг, послуг зв'язку, охорони. У разі припинення, розірвання або порушення умов таких договорів з боку контрагентів банку Фонд має право вимагати відшкодування збитків у порядку, встановленому законодавством України.

Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється:

1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;

2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку;

3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку;

4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом;

5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо витрат, пов'язаних із забезпеченням його господарської діяльності відповідно до частини четвертої цієї статті.

Станом на день розгляду справи суду не подано доказів сплати вказаної заборгованості, строк оплати якої настав, як і не спростовано факту наявності вказаної заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про підставність та обґрунтованість вимоги позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості з орендної плати в сумі 33 548, 00 грн. та заборгованості з відшкодувань комунальних послуг в сумі 8 164, 99 грн. В цій частині позов підлягає задоволенню. В частині стягнення неустойки за невиконання обов'язку з повернення орендованого майна в розмірі 7 225, 68 грн. слід відмовити, оскільки відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами.

Вказана позиція викладена також в постанові ВГСУ від 17.03.2015 року по справі 910/12346/14.

Враховуючи, що договір припинив свою дію у зв'язку із відмовою позивача від договору суборенди, мотивованої невнесенням плати за користування майном протягом трьох місяців підряд, у відповідача в силу приписів ч. 1 ст. 782 ЦК України виник обов'язок повернути орендоване майно. Невиконання відповідачем обов'язку з повернення майна, строк виконання якого настав, є порушенням умов договору та вимог чинного законодавства. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обгрунтованість та підставність вимоги про виселення відповідача з орендованих нежитлових приміщень. В цій частині позов підлягає задоволенню.

Частина 1 ст. 15 ЦК України встановлює, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Вказаною нормою обов'язок доказування покладений на сторони процесу. Доказування полягає у поданні доказів сторонами та доведенні їх переконливості суду.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судовий збір відповідно до ст. 49 ГПК України слід відшкодувати позивачу з відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 22, 33, 34, 43, 49, 75, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов задовольнити частково.

Стягнути з відповідача Публічного акціонерного товариства "Імексбанк", пр. Гагаріна, 12-а, м. Одеса, 65039 (код ЄДРЮОФОП 20971504) в особі його відокремленого підрозділу Південної регіональної дирекції АТ "Імексбанк", вул. Нікольська, 15, м. Миколаїв, 54030 на користь позивача Фізичної особи-підприємця Кириллової Галини Анатоліївни, вул. Миколаївська, 34а, кв. 15, м. Миколаїв, 54018 (реєстраційний номер облікової картки фізичної особи ):

- 33 548, 00 грн. (тридцять три тисячі п'ятсот сорок вісім грн. 00 коп.) - заборгованості з орендної плати;

- 8 164, 99 грн. (вісім тисяч сто шістдесят чотири грн. 99 коп.) - заборгованості з відшкодувань комунальних послуг;

- 2 775, 25 грн. (дві тисячі сімсот сімдесят п'ять грн. 25 коп.) - витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

Виселити відповідача Публічне акціонерне товариство "Імексбанк", пр. Гагаріна, 12-а, м. Одеса, 65039 (код ЄДРЮОФОП 20971504) в особі його відокремленого підрозділу Південної регіональної дирекції АТ "Імексбанк", вул. Нікольська, 15, м. Миколаїв, 54030 з частини нежитлового приміщення загальною площею 50 кв.м., розташованого за адресою: пр. Миру, 9-а, м. Миколаїв, 54034.

Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

Відмовити в позові в частині стягнення 7 225, 68 грн. (сім тисяч двісті двадцять п'ять грн. 68 коп.) - неустойки.

Судовий збір в розмірі 269, 75 грн. (двісті шістдесят дев'ять грн. 75 коп.) покласти на позивача у зв'язку з відмовою в позові в частині стягнення неустойки.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повне рішення складено 26.06.2015 року.

Суддя Е.М. Олейняш