ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2015 р. Справа № 911/1497/15

Господарський суд Київської області у складі судді Рябцевої О.О., розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс», м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп», Київська обл., Васильківський р-н, с. Мархалівка

фермерського господарства «Прибужське», Кіровоградська обл., Ульяновський р-н, с. Сабатинівка

про стягнення 30428,51 грн.

за участю представників:

від позивача: не з'явився;

від відповідача 1: не з'явився;

від відповідача 2: Мельник Л.В. (дов. від 23.04.2015 р.);

Обставини справи:

товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» (далі - позивач) звернулося до господарського суду Київської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» (далі - відповідач 1) та фермерського господарства «Прибужське» (далі - відповідач 2), в якому просить суд солідарно стягнути з відповідача-1 та відповідача-2 315,72 грн. штрафу та стягнути з відповідача-2 100,00 грн. штрафу, 144,44 грн. пені та 968,35 грн. 30% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що за угодою про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 26.01.2011 р. до фізичної особи-підприємця Грищенка О.М. перейшло право вимоги до фермерського господарства «Прибужське» щодо сплати розміру заборгованості (дооцінки вартості товару, курсової різниці), пені, 30% річних, інфляційних втрат штрафу, що виникло в результаті неналежного виконання останнім умов договору купівлі-продажу товару № 3-УФ від 30.03.2009 р., укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Тридента Агро» та фермерським господарством «Прибужське». В подальшому, вищезазначене право вимоги перейшло від ФОП Грищенка О.М. до товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» за угодою № 24/01-13 про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 24.01.2013 р. Позивач зазначає, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за угодою № 24/01-13 про заміну кредитора у зобов'язані від 24.01.2013 р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» та товариством з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» було укладено договір поруки № 11-03-2013-127 від 11.03.2013 р., відповідно до умов якого відповідач-1, відповідальність якого обмежується сплатою розміру штрафу в сумі 3000,00 грн., поручається перед позивачем за виконання зобов'язань відповідачем-2 щодо сплати розміру штрафу.

Враховуючи викладене, позивач просить суд солідарно стягнути з відповідача-1 та відповідача-2 315,72 грн. штрафу та стягнути з відповідача-2 100,00 грн. штрафу, 144,44 грн. пені та 968,35 грн. 30% річних.

24.04.2015 р. до господарського суду Київської області надійшла заява № 22-1/04 від 22.04.2015 р. про уточнення позовних вимог, яка за своїм змістом є заявою про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить суд солідарно стягнути з відповідача-1 та відповідача-2 3000,00 грн. штрафу та стягнути з відповідача-2 17315,72 грн. штрафу, 4144,44 грн. пені, 5968,35 грн. 30% річних, всього 30428,51 грн.

Таким чином, господарським судом розглядаються позовні вимоги про солідарне стягнення з відповідача-1 та відповідача-2 3000,00 грн. штрафу та стягнення з відповідача-2 17315,72 грн. штрафу, 4144,44 грн. пені, 5968,35 грн. 30% річних, всього 30428,51 грн.

30.04.2015 р. до господарського суду Київської області від позивача надійшли пояснення № 30-1/04 від 30.04.2015 р. по справі.

19.05.2015 р. до господарського суду Київської області від представника відповідача 2 надійшов відзив, в якому відповідач 2 просить суд у задоволенні позову позивача до відповідача 1 та відповідача 2 відмовити повністю, застосувавши до грошових вимог строки позовної давності на підставі ст. 267 ЦК України.

Представник позивача в судові засідання 28.04.2015 р., 19.05.2015 р. та 04.06.2015 р. не з'явився, проте 02.06.2015 р. до господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку ст. 75 ГПК України, в якому позивач повністю підтримує заявлені вимоги, просить суд їх задовольнити та розглянути справу за наявними в ній документами без його участі.

Представник відповідача 1 в судові засідання 28.04.2015 р., 19.05.2015 р. та 04.06.2015 р. не з'явився, хоча про час та місце судових засідань відповідач 1 був повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення № 48841544 та № 48845906.

Представник відповідача 2 в судове засідання 28.04.2015 р. не з'явився, хоча про час та місце судового засідання відповідач 2 був повідомлений належним чином, а в судових засіданнях 19.05.2015 р. та 04.06.2015 р. заперечував проти позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення представника відповідача 2, суд

ВСТАНОВИВ:

30.03.2009 р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Тридента Агро» (продавець) та фермерським господарством «Прибужське» (покупець) було укладено договір № 3-УФ купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу (договір купівлі-продажу), згідно якого продавець зобов'язується поставити покупцю засоби захисту рослин (товар), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити поставлений товар на умовах даного Договору.

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 03.03.2010 р. у справі № 9/1 за позовом ТОВ «Тридента Агро» до ФГ «Прибужське» про стягнення 431175,37 грн. заборгованості встановлено, що на виконання умов договору № 3-УФ від 30.03.2009 р. ТОВ «Тридента Агро» поставило, а ФГ «Прибужське» прийняло товар на суму 415893,54 грн., однак в порушення умов договору ФГ «Прибужське» за отриманий товар розрахувалося частково, в зв'язку з чим за ним утворилась заборгованість у сумі 314314,94 грн.

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 03.03.2010 р. у справі № 9/1, яке набрало законної сили, позов ТОВ «ТридентаАгро» задоволено, стягнуто з ФГ «Прибужське» на користь ТОВ «ТридентаАгро» 314314,94 грн. боргу, 18359,43 грн. пені, 26837,20 грн. 30 % річних, 8800,82 грн. інфляційних втрат та 62862,98 грн. штрафу.

26.01.2011 р. між ТОВ «Тридента Агро» (первісний кредитор) та ФОП Грищенком О.М. (новий кредитор) укладено угоду про заміну кредитора у зобов'язанні (угода № 1), відповідно до якої первісний кредитор відступив новому кредитору право вимоги виконання ФГ «Прибужське» (боржник) зобов'язання, набутого первісним кредитором на підставі договору № 3-УФ купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 30.03.2009 р.

Відповідно до п. 1.2. угоди № 1 в редакції додаткової угоди № 1 від 28.01.2011 р. новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника сплати грошової суми в нарахованому розмірі заборгованості (дооцінки вартості товару, курсової різниці), пені, 30% річних, інфляційних втрат, штрафу за весь період існування основної заборгованості (прострочення виконання боржником грошового зобов'язання) згідно договору № 3-УФ купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 30.03.2009 р.

24.01.2013 р. між ФОП Грищенком О.М. (первісний кредитор) та ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» (новий кредитор) укладено угоду № 24/01-13 про заміну кредитора у зобов'язанні (угода № 2), відповідно до якої первісний кредитор відступив новому кредитору право вимоги виконання ФГ «Прибужське» (боржник) зобов'язання за договором № 3-УФ купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 30.03.2009 р.

Відповідно до п. 1.2. угоди № 2 в редакції додаткової угоди № 1 від 30.01.2013 р. новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника сплати грошової суми в нарахованому розмірі заборгованості (дооцінки вартості товару, курсової різниці), пені, 30% річних, інфляційних втрат, штрафу за весь період існування основної заборгованості (прострочення виконання боржником грошового зобов'язання) згідно договору № 3-УФ купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 30.03.2009 р.

Як встановлено рішенням господарського суду Київської області від 24.07.2013 р. у справі № 911/2421/13, між ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» (кредитор), та ТОВ «ПК Трейдсервісгруп» (поручитель) було укладено договір поруки №15-02-2013-3 від 15.02.2013 р., відповідно до якого поручитель поручився перед кредитором за виконання обов'язку ФГ «Прибужське» (боржник) щодо виконання грошового зобов'язання щодо сплати розміру інфляційних витрат у зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобов'язання за договором купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу № 3-УФ від 30.03.2009 р. та угодою про заміну кредитора у зобов'язанні № 24/01-13 від 24.01.2013р.

Згідно з ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням господарського суду Київської області від 24.07.2013 р. у справі № 911/2421/13 за позовом ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» до ТОВ «ПК Трейдсервісгруп», ФГ «Прибужське» про стягнення 108398,48 грн. встановлено факт погашення 30.07.2010 р. ФГ «Прибужське» заборгованості згідно наказу про примусове виконання рішення господарського суду Кіровоградської області від 03.03.2010 р. у справі № 9/1 шляхом перерахування 446 723,12 грн.

Рішенням господарського суду Київської області від 24.07.2013 р. у справі № 911/2421/13 позов ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» до ТОВ «ПК Трейдсервісгруп», ФГ «Прибужське» задоволено частково; стягнуто солідарно з ТОВ «ПК Трейдсервісгруп» та з ФГ «Прибужське» на користь ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» 5000,00 грн. інфляційних втрат; стягнуто з ФГ «Прибужське» на користь ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» 4743,76 грн. інфляційних втрат, 36404,56 грн. пені та 54706,60 грн. процентів річних; в іншій частині позову відмовлено.

Відповідно до статті 202 ГК України господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами.

До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 202 - 205 Господарського кодексу України, ст. ст. 599 - 601, 604 - 609 Цивільного кодексу України, зокрема за ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Отже, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання (порушення) грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених як ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, так і умовами договору.

Як зазначає позивач, в зв'язку з простроченням відповідачем-2 грошового зобов'язання щодо оплати отриманого на підставі договору купівлі-продажу № 3-УФ від 30.03.2009 р. товару у ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» виникло право вимоги щодо нарахування та стягнення пені, 30% річних та штрафу, які не були предметом розгляду у справах господарського суду Кіровоградської області № 9/1 та господарського суду Київської області № 911/2421/13.

11.03.2013 р. між ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» (кредитор) та ТОВ «ПК Трейдсервісгруп» (поручитель) було укладено договір поруки № 11-03-2013-127, відповідно до якого поручитель поручився перед кредитором за виконання ФГ «Прибужське» обв'язку щодо виконання грошового зобов'язання щодо сплати розміру штрафу у зв'язку з неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобов'язання згідно договору № 3-УФ купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 30.03.2009 р. та угоди № 24/01-13 про заміну кредитора у зобов'язанні від 24.01.2013 р.

Пунктом 3.1. договору поруки встановлено, що відповідальність поручителя перед кредитором обмежується сплатою розміру штрафу у сумі 3000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В силу ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як встановлено господарським судом, до позивача згідно угоди № 24/01-13 від 24.01.2013 р. про заміну кредитора у зобов'язанні та договору поруки № 11-03-2013-127 від 11.03.2013 р. перейшло право вимоги до відповідачів, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем 2 договору купівлі-продажу № 3-УФ від 30.03.2009 р.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом першим статті 193 ГК України та статтею 526 ЦК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи те, що вимоги про стягнення з ФГ «Прибужське» 20315,72 грн. штрафу, 4144,44 грн. пені та 5968,35 грн. 30% річних за період з 02.08.2009 р. по 15.09.2009 р. не були предметом розгляду у справах господарського суду Кіровоградської області № 9/1 та господарського суду Київської області № 911/2421/13, позивач з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог просить суд солідарно стягнути з відповідача-1 та відповідача-2 3000,00 грн. штрафу та стягнути з відповідача-2 17315,72 грн. штрафу, 4144,44 грн. пені, 5968,35 грн. 30% річних.

У відзиві на позовну заяву відповідачем-2 заявлено про сплив встановленої ст. 257 ЦК України позовної давності щодо заявлених позивачем вимог.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Пунктом 3.3 постанови № 10 від 29.05.2013 р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» визначено, що за правилами ч. 1 ст. 259 ЦК України сторонам дозволено за домовленістю збільшувати встановлену законом як загальну, так і спеціальну позовну давність. Умова про збільшення позовної давності може бути вміщена як в укладеному сторонами договорі купівлі-продажу, поставки, надання послуг тощо, так і в окремому документі або в листах, телеграмах, телефонограмах та інших документах, якими обмінювалися сторони і які повинні однозначно свідчити про досягнення згоди сторін щодо збільшення строку позовної давності.

Так, в пункті 8.3 договору купівлі-продажу № 3-УФ від 30.03.2009 р. зазначено, що сторони, відповідно до ст. 259 ЦК України, домовились про те, що строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій становить п'ять років з моменту підписання договору. Крім того, відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України, сторони домовились про те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань за договором, здійснюється протягом п'яти років.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Тобто, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано за умовами договору.

При реалізації в судовому порядку відповідальності за порушення у сфері господарювання за правилами ч. 1 ст. 223 ГК України застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені ЦК України, якщо інші строки не встановлено ГК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

При цьому, порядок обчислення позовної давності в силу вимог ч. 2 ст. 260 ЦК України не може бути змінений за домовленістю сторін.

Проте, пунктом 8.3 договору купівлі-продажу № 3-УФ від 30.03.2009 р. сторони фактично змінили порядок обчислення позовної давності, встановивши початок її перебігу в момент підписання договору. Відтак, ці умови в частині встановлення п'ятирічного строку позовної давності щодо вимог про стягнення штрафних санкцій з моменту підписання договору є такими, що суперечать наведеними вище приписам законодавства, і, відповідно, не підлягають застосуванню судом.

Таким чином, у суду відсутні підстави вважати встановленим п'ятирічний строк позовної давності щодо вимоги про стягнення пені та штрафу.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Вищого господарського суду України від 22.04.2015 р. у справі № 911/4380/14.

Що стосується переривання строків позовної давності, на яке посилається позивач, то суд зазначає наступне.

28.12.2009 р. ТОВ "Тридента Агро" звернулось до господарського суду Кіровоградської області з позовом про стягнення з ФГ «Прибужське» суми заборгованості, пені, 30% річних, інфляційних втрат, штрафу згідно договору № 3-УФ від 30.03.2009 р.

Згідно з приписами ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку; позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Отже, 28.12.2009 р. перебіг позовної давності перервався внаслідок пред'явлення позову щодо частини вимог, право на які має позивач.

Згідно з ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання строку позовної давності перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як вже зазначалось, позивачем заявлено вимоги про солідарне стягнення з відповідача-1 та відповідача-2 3000,00 грн. штрафу, стягнення з відповідача-2 17315,72 грн. штрафу, 4144,44 грн. пені та 5968,35 грн. 30% річних, нарахованих за період з 02.08.2009 р. по 15.09.2009 р.

Таким чином, господарським судом встановлено, що після переривання перебігу позовної давності річний строк позовної давності щодо заявлених у даній справі вимог про стягнення пені та штрафу сплив 29.12.2010 р., а трирічний строк позовної давності щодо вимоги про стягнення 30% річних сплив 29.12.2012 р.

Щодо вчинення боржником дій у вигляді сплати на користь позивача 30.07.2010 р. 314314,94,00 грн. в рахунок повного погашення заборгованості за договором № 3-УФ від 30.03.2009 р., на що як на підставу переривання перебігу позовної давності посилається позивач, то з наявного в матеріалах справи платіжного доручення № 254968001 від 30.07.2010 р. вбачається, що вказані кошти були списані з рахунку відповідача-2 у процесі примусового виконання рішення господарського суду Кіровоградської області від 03.03.2010 р. у справі № 9/1, оскільки призначенням платежу у вказаному платіжному дорученні зазначено: «Згідно судового наказу № 9/1 від 22.03.2010 року Кіровоградським господарським судом».

Враховуючи викладене, здійснене відповідачем-2 30.07.2010 р. перерахування грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за договором № 3-УФ від 30.03.2009 р. не може свідчити про вчинення боржником дій, спрямованих на визнання ним свого боргу або іншого обов'язку та не свідчить про переривання строку позовної давності.

Відповідно до ч. 2 пп. 4.4.1 п. 4.4 постанови № 10 від 29.05.2013 р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності. Бездіяльність боржника (наприклад, неоспорювання ним безспірного списання коштів, якщо така можливість допускається за законом або договором) не свідчить про переривання перебігу позовної давності, оскільки таке переривання можливе лише шляхом вчинення дій. Визнання боржником основного боргу, в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, неустойки, процентів за користування коштами), а так само й вимог щодо відшкодування збитків і, відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами.

Що ж стосується поданого ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" позову до господарського суду Київської області, на що як на підставу переривання перебігу позовної давності також посилається позивач, то судом встановлено наступне.

Як зазначено у ч. 1 пп. 4.4.1 п. 4.4 постанови № 10 від 29.05.2013 р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (ч. 1 ст. 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

Слід відзначити, що заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (ст. 262 ЦК України).

Оскільки ТОВ «Ніко-Тайс» звернулося до господарського суду Київської області з позовною заявою до ТОВ «ПК Трейдсервісгруп» та ФГ «Прибужське» про стягнення заборгованості за договором № 3-УФ від 30.03.2009 р., зокрема пені, інфляційних втрат та процентів річних, в червні 2013 р., що вбачається з рішення господарського суду Київської області від 24.07.2013 р. у справі № 911/2421/13, тобто після спливу позовної давності щодо вимог про стягнення пені та процентів річних у справі № 911/1497/15, при цьому вимога про стягнення штрафу ТОВ «Ніко-Тайс» не заявлялася, суд дійшов висновку про відсутність в даному випадку факту переривання перебігу позовної давності щодо вимог про стягнення 20315,72 грн. штрафу, 4144,44 грн. пені та 5968,35 грн. 30% процентів річних, стягнення яких є предметом спору у даній справі.

Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

При цьому, питання про сплив позовної давності щодо вимоги про стягнення пені та процентів річних не було предметом дослідження у справі № 911/2421/13 господарського суду Київської області з огляду на відсутність заяви сторони спору про застосування позовної давності в порядку ст. 267 Цивільного кодексу України, а отже сам факт прийняття господарським судом Київської області рішення від 24.07.2013 р. про часткове задоволення вказаних вимог не може свідчити про те, що вказана позовна заява була подана ТОВ «Ніко-Тайс» в межах встановленої позовної давності та, як наслідок, являтися підставою для переривання перебігу позовної давності на підставі ч. 2 ст. 264 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до пп. 2.3. п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв'язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовною заявою про солідарне стягнення з відповідача-1 та відповідача-2 315,72 грн. штрафу та стягнення з відповідача-2 100,00 грн. штрафу, 144,44 грн. пені та 968,35 грн. 30% річних, 07.04.2015 р., при цьому заява про уточнення позовних вимог, яка за своїм змістом є заявою про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач збільшив розмір позовних вимог та просив суд солідарно стягнути з відповідача-1 та відповідача-2 3000,00 грн. штрафу та стягнути з відповідача-2 17315,72 грн. штрафу, 4144,44 грн. пені, 5968,35 грн. 30% річних, всього 30428,51 грн., подана до суду 24.04.2015 р., що підтверджується штампами канцелярії господарського суду Київської області.

Таким чином, позивачем пропущено строк позовної давності щодо вимог про стягнення 20315,72 грн. штрафу, 4144,44 грн. пені та 5968,35 грн. 30% процентів річних, нарахованих за період з 02.08.2009 р. по 15.09.2009 р., що є підставою для відмови у позові.

Поважних причин пропуску позовної давності судом не встановлено.

Таким чином, позов товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» до товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп», фермерського господарства «Прибужське» про стягнення 30428,51 грн. задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

При цьому, оскільки в задоволенні позову відмовлено, то згідно з ч. 5 ст. 49 ГПК України вартість послуг адвоката позивача у сумі 4000,00 грн., які він просить стягнути, не підлягає солідарному стягненню з відповідачів.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Суддя О.О. Рябцева

Рішення підписано 30.06.2015 р.