РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2015Справа №910/9352/15

Суддя Господарського суду міста Києва Підченко Ю.О.

За участю секретаря судового засідання Швеця С.С.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Амстор"

до першого відповідача Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"

до другого відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіс Фінанс"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудторг"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговельний будинок "Амстор"

про визнання договорів недійсними

за участю представників сторін:

від позивача: Пихтін К.В. - юрисконсульт

від першого відповідача: Рухлін І.О. - юрисконсульт

від другого відповідача: не з'явився

від третьої особи -1: не з'явився

від третьої особи -2: не з'явився

За клопотанням Товариства з обмеженою відповідальністю "Амстор", з метою з'ясування фактичних обставин справи, дослідження додаткових доказів, строк слухання спору по даній справі було продовжено додатково на 15 (п'ятнадцять днів), що відповідає вимогам частини 3 статті 69 ГПК України і знайшло своє відображення у процесуальних документах суду.

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю "Амстор" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіс Фінанс" про визнання договорів недійсними з моменту укладення договору відступлення права вимог від 04.02.2015 № 39/297 та договори відступлення прав вимоги за договорами забезпечення, а саме за: договором іпотеки від 05.11.2010 № 15-94/19-2320/10; договором іпотеки від 03.11.2010 № 15-94/19-2312/10; договором застави майна від 22.12.2010 № 15-94/19-2923/10; договором застави майна від 22.12.2010 № 15-94/19-2922/10; договором застави майнових прав від 21.04.2011 № 15-94/19-1722/11; договором поруки від 05.10.2006 № 15-94/19-6886/06 укладеними між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Авіс Фінанс".

Компанія "Lorley Investment Limited" подала заяву про залучення її у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача. Заяву обґрунтовано тим, що є факт підроблення підписів і печаток у документах, що подавалися для проведення державної реєстрації змін до установчих документів Товариства з обмеженою відповідальністю "Амстор". Відповідно до вимог статті 27 ГПК треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. У заявах про залучення третіх осіб, і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах їх належить залучити або допустити до участі у справі. Такі вимоги кореспондуються з пунктом 1.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому. Компанія "Lorley Investment Limited" не надала доказів наявності юридичного інтересу, не з'явилася в судове засідання для з'ясування її порушених прав, тому суд не вбачає підстав для залучення даної компанії у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.05.2015 залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фудторг" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговельний будинок "Амстор".

Учасників судового процесу було належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, тому судом з урахуванням вимог ст. ст. 42, 43 ГПК України створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом.

Позивач стверджує, що його права порушені, а тому наполягає на заявлених позовних вимогах.

Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" надало відзив на позовну заяву в якому проти позову заперечив, просив у задоволенні позову відмовити, оскільки підстави для визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 04.02.2015 № 39/297 та договорів відступлення за договорами забезпечення відсутні.

З'ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, заслухавши пояснення позивача та заперечення першого відповідачів, суд встановив:

До прийняття рішення по справі позивачем заявлено клопотання згідно вимог ст.ст. 66, 67 ГПК України про застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, зокрема:

- заборони Товариству з обмеженою відповідальністю "Авіс Фінанс" та будь-яким іншим особам здійснювати дії щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Амстор" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговельний будинок "Амстор" заборгованості за договором іпотечного кредитування від 05.10.2006 № 15-93/19-8280/06;

- заборони Товариству з обмеженою відповідальністю "Авіс Фінанс" та будь-яким іншим особам у будь-який спосіб звертати стягнення за договором іпотеки від 05.11.2010 № 15-94/19-2320/10 та договором іпотеки від 03.11.2010 № 15-94/19-2312/10; договором застави майна від 22.12.2010 № 15-94/19-2923/10; договором застави майна від 22.12.2010 № 15-94/19-2922/10; договором застави майнових прав від 21.04.2011 № 15-94/19-1722/11;

- заборони Товариству з обмеженою відповідальністю "Авіс Фінанс" та будь-яким іншим особам відступати, передавати права вимоги за договором іпотечного кредитування від 05.10.2006 № 15-93/19-8280/06, договором іпотеки від 05.11.2010 № 15-94/19-2320/10, договором іпотеки від 03.11.2010 № 15-94/19-2312/10; договором застави майна від 22.12.2010 № 15-94/19-2923/10; договором застави майна від 22.12.2010 № 15-94/19-2922/10; договором застави майнових прав від 21.04.2011 № 15-94/19-1722/11; договором застави майнового права від 21.04.2011 № 15-94/19-1722/11;

- заборони Товариству з обмеженою відповідальністю "Авіс Фінанс" здійснювати відчуження у будь-який спосіб об'єкту нерухомого майна - нежитлова будівля загальною площею 16318,76 кв.м, яка знаходиться за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, пр-т. Леніна, 149, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 3, в тмоу числі, зокрема:

- заборонити органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам проводити державну реєстрацію речових праві та їх обмежень на:

- будівлю громадсько-торгівельного центру літ "А-1" загальною площею 11574,1 кв.м, яка знаходиться за адресою: Донецька область, м. Донецьк, вул. Добровольського, буд. 4, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 1;

- нежитлову будівлю загальною площею 16318,76 кв.м, яка знаходиться за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, пр-т. Леніна, 149, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 3.

Відповідно до вимог ст. 66, 67 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора, або з власної ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно, що належить відповідачеві та заборони відповідачеві вчиняти певні дії, у тому числі іншим особам, що стосуються предмета спору.

Згідно з абз. 3 п. 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Абзацом 3 п. 3 даної постанови пленуму адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду. Тягар доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову. Доказування повинно здійснюватись за загальними правилами відповідно до ст. 33 ГПК України.

Позивачем не достатньо обґрунтовано доведено те, що невжиття заходів до забезпечення позову до вирішення спору по суті, може вплинути на діяльність його підприємства, утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду. За такими обставинами заява позивача про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Позов мотивовано тим, що 05.10.2006 між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Амстор" укладено договір іпотечного кредитування № 15-93/19-8280/06, далі Кредитний договір, відповідно до умов якого Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" зобов'язане надати грошові кошти позивачу у розмірі та на умовах встановлених договором, який у свою чергу зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З метою забезпечення зобов'язань за Кредитним договором між Товариством з обмеженою відповідальністю "Амстор" та Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" було укладено такі договори:

- Договір іпотеки від 05.11.2010 № 15-94/19-2320/10, предметом якого є нежитлова будівля загальною площею 11 514,1 кв.м., за адресою: Донецька область. м. Донецьк, вул. Добровольського, 4;

- Договір іпотеки від 03.11.2010 № 15-94/19-2312/10, предметом якого є нежитлова будівля загальною площею 16 318,76 кв.м., за адресою: Донецька область. м. Маріуполь, пр-т. Леніна, 149;

- Договір застави майнових прав від 22.12.2010 № 15-94/19-2923/10;

- Договір застави майнових прав від 22.12.2010 № 15-94/19-2922/10;

- Договір застави майнових прав від 21.04.2011 № 15-94/19-1722/11;

- Договором поруки від 05.10.2006 № 15-94/19-6886/06, майновим поручителем згідно якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Фудторг" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговельний будинок "Амстор".

04.02.2015 між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (Первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Авіс Фінанс" (Новий кредитор) укладено договір відступлення прав вимоги № 39/297, відповідно до предмету якого Первісний кредитор відступає Новому кредитору усі належні йому права вимоги за Кредитним договором разом із договорами про внесення змін до нього, укладеними між Первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю "Амстор".

Позивач стверджує, що договір відступлення прав вимоги від 04.02.2015 № 39/297 та договори відступлення права вимоги за договором забезпечення мають бути визнані недійсними, оскільки суперечать законодавству та укладені з порушенням прав та законних інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "Амстор".

Дослідивши правову норму, яка підлягає застосуванню у спірних відносинах сторін, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частиною 2 даної статті передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Частиною 1 ст. 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ч.1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків (ч. 2 ст. 516 ЦК України).

Згідно з п. 2.2.2 договору відступлення права вимоги від 04.02.2015 №39/297 Первісний кредитор зобов'язаний протягом 5 (п'яти) робочих днів з дати переходу прав вимоги до Нового кредитора повідомити Товариство з обмеженою відповідальністю "Амстор" про відступлення права вимоги. Так, судом встановлено, що Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" письмово повідомило позивача про відступлення своїх прав за Кредитним договором на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіс Фінанс", що підтверджується повідомлення від 05.02.2015 № 39-3/176-9, яке отримано позивачем 09.02.2015 (а.с. 149).

Таким чином, Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" дотрималось умов договору відступлення права вимоги від 04.02.2015 щодо 5-денного строку повідомлення позивача про здійснення відступлення, як того вимагає п. 2.2.2 спірного договору.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення його сторонами вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України (ст. 215 ЦК України).

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до абз. 4 п. 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 №11 вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

У силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується, тому обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

В позовній заяві, позивач стверджує, що кредитування здійснюється виключно банком, за наявності в нього банківської ліцензії, кредитною спілкою або ломбардом, за наявності в них відповідних ліцензій, проте Новий кредитор не є банком, кредитною спілкою та ломбардом, тому перший відповідач не може відступити другому відповідачу право вимоги за договором про відкриття мультивалютної кредитної лінії.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Також, ст. 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" встановлено, що фінансовими послугами вважаються: 1) випуск платіжних документів, платіжних карток, дорожніх чеків та/або їх обслуговування, кліринг, інші форми забезпечення розрахунків; 2) довірче управління фінансовими активами; 3) діяльність з обміну валют; 4) залучення фінансових активів із зобов'язанням щодо наступного їх повернення; 5) фінансовий лізинг; 6) надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту; 7) надання гарантій та поручительств; 8) переказ коштів; 9) послуги у сфері страхування та у системі накопичувального пенсійного забезпечення; 10) професійна діяльність на ринку цінних паперів, що підлягає ліцензуванню; 11) факторинг; 11-1) адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах; 12) управління майном для фінансування об'єктів будівництва та/або здійснення операцій з нерухомістю відповідно до Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю"; 13) операції з іпотечними активами з метою емісії іпотечних цінних паперів; 14) банківські та інші фінансові послуги, що надаються відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність".

У зв'язку з тим, що відступлення права вимоги від 04.02.2015 не належить до жодної з перелічених у ст. 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" послуг, в даному випадку, укладення оспорюваного Договору про відступлення права вимоги від 04.02.2015 не може вважатися фінансовою послугою.

Крім того, судом встановлено, що Товариству з обмеженою відповідальністю "Авіс Фінанс" від 13.11.2012 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг надане Свідоцтво Серія ФК № 352 про реєстрацію фінансової установи. Згідно додатку до вказаного Свідоцтва, Відповідач-2, як фінансова установа, має право без отримання ліцензій/дозволів надавати позики, гарантії, поручительства, залучати фінансові активи юридичних осіб із зобов'язанням наступного їх повернення, здійснювати факторинг, фінансовий лізинг та надавати фінансові кредити за рахунок власних коштів.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивачем за заявленими вимогами не доведено наявності тих обставин, з якими закон пов'язує визнання правочинів недійсними.

Суд приходить до висновку, що Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" свої зобов'язання стосовно повідомлення позивача про відступлення права вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіс Фінанс" виконало у повному обсязі та належним чином. У суду відсутні підстави для визнання оспорюваних позивачем правочинів недійсними, оскільки договір відступлення права вимоги за своєю правовою природою не є фінансовою послугою у розумінні Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" та станом на моменту укладення даного договору другий відповідач є фінансовою установою, що повною мірою спростовує доводи Позивача. Заміна кредитора у зобов'язанні жодним чином не впливає на обсяг прав (обов'язків) позивача у справі, що свідчить про відсутність порушення його цивільних прав та законних інтересів, як незалежного учасника майнових господарських правовідносин. Підстав для визнання оспорюваних правочинів недійсними немає.

За таких обставин у задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Амстор" до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіс Фінанс", треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фудторг" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговельний будинок "Амстор", слід відмовити, як необґрунтовано заявленого.

Витрати по судовому збору покладаються на позивача у справі - Товариство з обмеженою відповідальністю "Амстор", згідно вимог ст.44, 49 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося 26.06.2015, згідно частини 2 статті 85 ГПК України було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивні частини.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", ст.ст. 11, 202, 203, 204, 215, 509, 512, 513, 514, 516, 626, 629 ЦК України, ст. ст. 42, 43, 33, 34, 43, 44, 49, 66, 67, 82, 84, частиною другою та третьою ст. 85 ГПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Амстор" до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіс Фінанс", треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фудторг" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговельний будинок "Амстор", відмовити.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено - 01.07.2015 року

Суддя Ю.О.Підченко