номер провадження справи 27/24/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2015 Справа № 908/1176/14

За первісним позовом: Публічного акціонерного товариства "Маріупольський графітний комбінат" (87500 Донецька область, м. Маріуполь, вул. Станіславського, 9)

до Приватного підприємства фірми "Дарьял" (69063 м. Запоріжжя, вул. Тургенєва, буд. 27)

про стягнення 85 643 грн. 35 коп.

за зустрічним позовом: Приватного підприємства фірми "Дарьял" (69063 м. Запоріжжя, вул. Тургенєва, буд. 27)

до Публічного акціонерного товариства "Маріупольський графітний комбінат" (87500 Донецька область, м. Маріуполь, вул. Станіславського, 9)

про стягнення 73 436 грн. 07 коп.

Суддя С.С. Дроздова

Представники сторін:

від позивача за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом): Лещенко О.Д., паспорт ВС 963607 від 18.04.2001р., Хіора В.С. - директор П.В., паспорт ВУ 441563 від 18.01.2002р., Пориченський П.В., дов. № 01-14 від 05.05.2014р.

від відповідача за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом): Плецис В.Ю., дов. № 04-14 від 24.11.2014р., Гончаревська Т.О., дов. № 07-14 від 01.07.2014р., Щепілова Н.В., дов. № 04-15 від 08.05.2015р., Петров М.Ю. - директор, паспорт СА 918861 від 08.12.1998р.

Публічне акціонерне товариство "Маріупольський графітний комбінат" Донецька область, м. Маріуполь до Приватного підприємства фірми "Дарьял", м. Запоріжжя про стягнення 80 803 грн. 94 коп. заборгованості, 907 грн. 39 коп. 3% річних, 3 932 грн. 02 коп. пені.

Відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України № 30 від 26.11.2010р., протоколом автоматичного розподілу справи між суддями від 09.04.2014р., справу № 908/1176/14 передано на розгляд судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 10.04.2014р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 908/1176/14, присвоєно справі номер провадження 27/24/14 та призначено судове засідання на 14.05.2014р.

08.05.2014р. на адресу господарського суду надійшла зустрічна позовна заява Приватного підприємства фірми "Дарьял", м. Запоріжжя до Публічного акціонерного товариства "Маріупольський графітний комбінат", Донецька область, м. Маріуполь про стягнення 73 436 грн. 07 коп.

Відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України № 30 від 26.11.2010р., протоколом автоматичного розподілу справи між суддями від 08.05.2014р., зустрічний позов у справі № 908/1176/14 призначено на розгляд судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 12.05.2014р., суд прийняв зустрічний позов до розгляду разом із первісним та призначив судове засідання на 14.05.2014р.

У судових засіданнях 14.05.2014р. та 11.06.2014р. оголошувалася перерва до 11.06.2014 р. та до 02.07.2014 р., на підставі ст. 77 ГПК України, для необхідності надання сторонами додаткових доказів та документів, які необхідні для повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи по суті.

Ухвалою суду від 02.07.2014р. строк вирішення спору, відповідно до ст. 69 ГПК України, продовжено на п'ятнадцять днів. На підставі ст. 77 ГПК України, розгляд справи відкладено на 16.07.2014 р. у зв'язку з необхідністю витребування додаткових доказів у справі та документів, які необхідні для всебічного, об'єктивного розгляду спору та неявкою у судове засідання представника позивача.

Ухвалою суду від 16.07.2014р. провадження у справі № 908/1176/14 зупинено та призначено судову інженерно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

14.04.2015р. на адресу господарського суду від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок № 11000/14-34/176-184/15-34 від 13.01.2015р., жетон з матеріалів справи № 908/1176/14, акт здачі-приймання висновку та два опечатані полімерні пакети з об'єктами дослідження.

Ухвалою суду від 14.04.2015р. поновлено провадження у справі № 908/1176/14 та призначено судове засіданні на 14.05.2015р.

У судовому засіданні 14.05.2015р. оголошувалася перерва до 22.06.2015р., на підставі ст. 77 ГПК України.

22.06.2015р. продовжено розгляд справи № 908/1176/14.

Відповідно до ст. 81-1 господарського процесуального кодексу України, на вимогу хоча б одного учасника судового процесу у суді першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи по суті або за ініціативою суду здійснюється фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу "Оберіг".

Головуючим суддею оголошено яка справа розглядається, склад суду, та роз'яснено представникам сторін, які прибули в судове засідання, їх права, у тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

У судовому засіданні 22.06.2015р. представник позивача підтримав позовні вимоги, на підставах, викладених у позовній заяві та заяві про збільшення розміру позовних вимог, надісланої на адресу суду 08.05.2015р., відповідно до якого позивач за первісним позовом просить суд стягнути з відповідача за первісним позовом 80 803 грн. 94 коп. заборгованості, 5 550 грн. 30 коп. пені, 3 616 грн. 31 коп. 3 % річних.

Заява позивача за первісним позовом про збільшення розміру позовних вимог прийнята судом, відповідно до ст. 22 ГПК України, оскільки позивач у справі вправі до прийняття рішення по справі збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Розглядаються позовні вимоги за первісним позовом про стягнення з відповідача за первісним позовом 80 803 грн. 94 коп. заборгованості, 5 550 грн. 30 коп. пені, 3 616 грн. 31 коп. 3 % річних. Під технічну фіксацію зазначив, що в заяві про збільшення розміру позовних вимог допущено технічну помилку щодо періоду нарахування 3% річних з 15.11.2013р. по 14.05.14р. правильний період складає 546 днів за період з 15.11.13р. по 14.05.15р.

Представник відповідача за первісним позовом проти первісного позову заперечив, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Маріупольський графітний комбінат".

Позивач за зустрічним позовом підтримав позовні вимоги на підставах, викладених у зустрічній позовній заяві, письмових поясненнях та заяві про збільшення розміру позовних вимоги, наданої до канцелярії суду 12.06.2015р., відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача за зустрічним позовом 152 942 грн. 92 коп. збитків, 12 877 грн. 98 коп., згідно п. 8.3 договору № 01-151208 від 15.12.2008р.

Заява позивача за зустрічним позовом про збільшення розміру позовних вимог прийнята судом, відповідно до ст. 22 ГПК України, оскільки позивач у справі вправі до прийняття рішення по справі збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Розглядаються позовні вимоги за зустрічним позовом про стягнення з відповідача за зустрічним позовом 152 942 грн. 92 коп. збитків, 12 877 грн. 98 коп., згідно п. 8.3 договору № 01-151208 від 15.12.2008р.

Крім того, позивач за зустрічним позовом надав письмові пояснення щодо висновку КНДІСЕ від 13.01.2015р. № 11000/14-34/176-184/15-34.

Відповідач за зустрічним позовом проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечив у повному обсязі, що підтверджується письмовими запереченнями та поясненнями, які приєднані до матеріалів справи).

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, вислухавши представників сторін, суд вважає вимоги позивача за первісним позовом та вимоги позивача за зустрічним позовом такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 13, ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 4-1 ГПК України господарські суди вирішують спори у порядку позовного провадження.

Позов - це вимога позивача про захист порушеного або оспорюваного суб'єктивного права чи охоронюваного законом інтересу, яка здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Згідно з господарським процесуальним законодавством предмет позову це матеріально - правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен винести рішення. Матеріально-правова вимога позивача повинна опиратися на певні обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а саме на підставу позову.

Згідно з ст. 20 ГК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Згідно статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст. 42 Господарського кодексу України).

Підприємницька діяльність здійснюється суб'єктами господарювання, підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Господарським судом за первісним позовом встановлено, що 15.12.2008р. між Публічним акціонерним товариством "Маріупольський графітний комбінат" (продавець) та Приватним підприємством фірми "Дарьял" (покупець) укладено договір № 01-151208.

Відповідно до розділу 1 договору продавець зобов'язується поставити, а покупець прийняти та оплатити продукцію, кількість, асортимент, ТУ на яку, зазначені в додатках до даного договору, який є невід'ємною його частиною.

Згідно п. 2.1 договору ціни на поставлену продукцію зазначені в додатках до даного договору. Загальна суму договору складає суму додатків до договору.

На виконання умов договору позивачем відповідачу відвантажена продукція на загальну суму 44 240 грн. 10 коп., що підтверджується: накладною № 145/05 від 24.05.2013р., рахунком-фактурою № СФ-0000165 від 24.05.2013р., товарно-транспортною накладною від 24.05.2013р., довіреністю № 844 від 24.05.2013р. на ім'я Петрова В.Ю.

24.05.2013р. відповідачу були відвантажені УСМ у кількості 10 385 тон.

Відповідно до накладної № 174/06 від 18.06.2013р., рахунку-фактури № СФ-0000200 від 18.06.2013р., товарно-транспортної накладної від 18.06.2013р., довіреності № 892 від 18.06.2013р. на ім'я Петрова В.Ю., відповідачу 18.06.2013р. був відвантажений матеріал УСМ у кількості 10 603 тог на загальну суму 89 408 грн. 88 коп.

Відповідач лише частково здійснив оплату за поставлену продукцію у сумі 8 604 грн. 94 коп., у зв'язку з чим, заборгованість позивача перед відповідачем складає 80 803 грн. 94 коп., а саме по накладній № 145/05 від 24.05.2013р. у розмірі 35 635 грн. 16 коп., по накладній № 174/06 від 18.06.2013р. у розмірі 45 168 грн. 78 коп.

У зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору, позивач надіслав на адресу відповідача претензії від 23.08.2013р. та 07.11.2013р. про сплату заборгованості.

Претензії відповідача залишилися відповідачем без задоволення.

Відповідно до п. 2.5 договору розрахунок здійснюється в національній валюті України банківським переводом на умовах 100 % передплати.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтями 11 та 509 Цивільного кодексу України визначено, що однією із підстав виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк, є договір.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, згідно ч. 1 статті 627 Цивільного кодексу України.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, на підставі ч. 1 статті 628 Цивільного кодексу України.

Правовідносини сторін врегульовано договором поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона -постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини другої статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. При цьому підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою для виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцю), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивач прийняті на себе зобов'язання виконав належним чином та поставив відповідачу матеріали УСМ, відповідно до умов договору № 01-151208 від 15.12.2008р.

За відповідачем рахується не сплачена заборгованість у сумі 80 803 грн. 94 коп.

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про стягнення з Приватного підприємства фірми "Дарьял" 80 803 грн. 94 коп.

Крім того, позивач за первісним позовом просить суд стягнути з відповідача за первісним позовом 3 616 грн. 31 коп. 3 % річних (з урахуванням заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобов'язання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтями 611, 625 Цивільного кодексу України.

У відповідності до положень чинного законодавства захист цивільних прав здійснюється, зокрема, шляхом стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках передбачених законодавством або договором, неустойки (штрафу, пені), а також інших засобів передбачених законодавством.

До інших засобів захисту цивільних прав, у відповідності до ст. 625 ЦК України, відносяться індекс інфляції та 3 % річних.

Зокрема, згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3 % річних (період 15.11.13р. по 15.05.15р.) за допомогою програмного комплексу "Законодавство", господарський суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача за первісним позовом 3 616 грн. 31 коп. 3 % річних обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 5 550 грн. 30 коп. пені.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язань може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою (штрафом, пенею).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як визначено ст. 230 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити штрафні санкції (неустойку, штраф, пеню) у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 231 ГК України, законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов'язань, зазначених у частині другій цієї статті.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно з ст. 549 цього Кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до вимог Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 8.1 договору у разі невиконання або неналежного виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у відповідності до діючого законодавства України.

Перевіривши розрахунок суми пені за допомогою програмного комплексу "Законодавство", який складений обґрунтовано та підлягає стягненню з відповідача за первісним позовом пеня у розмірі 5 550 грн. 30 коп.

Відповідно до ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном.

Відповідно до вимог ст.ст. 22, 33 ГПК України сторони зобов'язані вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, ст. 34 ГПК України.

Згідно зі ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Під належним виконанням зобов'язання розуміють виконання належній особі, в належному місці, в належний строк (термін), з додержанням усіх інших вимог і принципів виконання зобов'язань. Якщо учасники зобов'язання порушують хоч би одну з умов його належного виконання, зобов'язання не припиняється, а трансформується (змінюється), оскільки в такому разі на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов'язки у вигляді відшкодування збитків, сплати неустойки тощо. Виконання таких додаткових обов'язків, як правило, не звільняє боржника від виконання зобов'язання в натурі. Лише після того, як сторони здійснять усі дії, що випливають із зобов'язання, воно вважатиметься припиненим.

Виконання, яке припиняє зобов'язання, має бути належним чином оформлене (підтверджене).

Приписами ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Факт виконання зобов'язань за договором № 01-151208 від 15.12.2008р. належним чином відповідач не довів.

Ст. 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Щодо зустрічного позову, господарським судом встановлено наступне:

Відповідно до п. 3.1 договору № 01-151208 від 15.12.2008р. якість продукції повинна відповідати ТУ, зазначеним в додатках і сертифікатах якості виробника.

До накладної № 145/05 від 24.05.2013р. (партія № 11, вага нетто 10385кг) доданий сертифікат № 104 від 24.05.2013р., згідно якого зміст вологи становить 0,45%, до накладної № 174/06 від -18.06.2013р. доданий сертифікат № 125 від 19.06.2013р. (партії № 12-13, вага нетто 10603кг), згідно якого зміст вологи становить 0,70% та 0,51%.

З частини цього вуглецьмісткого матеріалу (ВММ) був вироблений та поставлений дріт порошковий марки ПП-15А-11-180 для обробки металургійних розплавів для покупців Російської Федерації:

- ВАТ «Оскольський електрометалургійний комбінат» вагою нетто 19458кг за

міжнародною товарно-транспортною накладною СМК №172123 від 20.06.2013р., рахунку

№ 2/С/13 від 19.06.2013р. (При коефіцієнті наповнення дроту 50,94% на виготовлення

19458кг дроту використано 9911,91кг ВММ за накладною №145/05 від 24.05.2013р.);

- ВАТ «Таганрозький металургійний завод» вагою нетто 15738кг за міжнародною товарно-транспортною накладною СМК № 0581071 від 02.09.2013р., рахунку-фактури№ 03/С/13 від 02.09.2013р. (При коефіцієнті наповнення дроту 50,94% на виготовлення 15738кг дроту використано 8016,94кг ВММ за накладною №174/06 від 18.06.2013р.).

При прийнятті вищезазначеними підприємствами цього дроту по якості була виявлена невідповідність по показникам вологості ВММ:

- згідно Акту № 68 від 18.07.2013р. приймання за якістю ВАТ «Оскольський електрометалургійний комбінат» по результатам хімічного аналізу проб встановлена вологість ВММ 0,95%, 0,98%, 1,11%, 1,20%, 1,21%, 1,37% при припустимій вологості не більше 0,5% та вказаної в сертифікаті відповідача № 104 від 24.05.2013р.вологості0,45%.

- В результаті покупцем забраковано та не прийнято порошковий дріт вагою нетто 19458кг.

Дріт повернутий до позивача за товарно-транспортною накладною СМК № 228367 від 07.08.2013р. Позивач на перевірку хімічних аналізів ВАТ «Оскольський

електрометалургійний комбінат» замовив вимірювання вологості ВММ в ДП «ДНДПІнститут титану»: згідно протоколу № 259 від 12.08.2013р. вологість склала 1,34%,1,47%,1,7%, 2,45% при вказаній в сертифікаті відповідача № 104 від 24.05.2013р.вологості 0,45%;

- згідно Акту невідповідності № 47 від 12.09.2013р., Акту № 14 від 20.09.2013р.,протоколів випробувань № 5Н від 09.09.2013р., № 31С від 10.09.2013р., № 32С від 10.09.2013р., № 35С від 10.09.2013р. ВАТ «Таганрозький металургійний завод»встановлена вологість ВММ 1,47%, 1,44%, 1,53%, 1,67% при припустимій вологості не більше 0,9% та вказаної в сертифікаті відповідача № 125 від 19.06.2013р. вологості 0,7% та 0,51%. В результаті покупцем забраковано та не прийнято порошковий дріт вагою нетто 3749кг. Дріт повернутий до позивача за товарно-транспортною накладною СМR № 172194 від 21.11.2013р.

У зв'язку з поверненням вищезазначених дротів на склад позивача та наявністю неякісних залишків ВММ позивач згідно п. 3.4 договору № 01-151208 від 15.12.2008р. направив відповідачу телеграму та лист від 15.08.2013р. № 397-1508 з викликом представника для сумісного проведення вимірювання вологості ВММ.

На телеграму відповідачем листом № 500 від 20.08.2013р. надана відповідь про недоцільність виклику. На лист позивача від 15.08.2013р. № 397-1508, який відповідач отримав 23.08.2013р., згідно повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідь не надходила.

Щодо накладної № 310/11 від 07.11.2013р. слід зазначити наступне:

Згідно п. 3.1 договору якість продукції повинна відповідати ТУ, вказаним в додатках, та сертифікатам якості виробника.

До накладної № 310/11 від 07.11.2013р. (партії № 24-25, вага нетто 20394кг) відповідачем доданий сертифікат якості виробника № 213 від 07.11.2013р., згідно якого зміст вологи становить 0,52% та 0,60%.

Згідно акту вхідного контролю № 047/А від 08.11.2013р., складеному ПП Фірмою «Дарьял», не відповідав сертифікату № 213 від 07.11.2013р. за показником вологості ВММ партії № 24 за вантажними місяцями № 1, № 8, ВММ партії № 25 за вантажним місцем № 3.

У зв'язку з зазначеним позивач згідно п. 3.4 договору № 01-151208 від 15.12.2008р. направив відповідачу телеграму та лист від 18.11.2013р. № 557-1811 з викликом представника для сумісного проведення вимірювання вологості ВММ. В відповіді (лист № 752 від 22.11.2013р.).

Відповідач направити свого представника для проведення вимірювання відмовився.

Позивач в зв'язку з відмовою відповідача замовив проведення експертизи вологості ВММ в Запорізькій торгово-промисловій палаті.

Згідно Акту експертизи Запорізької торгово-промислової палати № 0-2039 від 04.12.2013р. фактична вологість ВММ склала: партія № 24 контейнери № 1,8 загальною масою 2023кг- 2,01%; партія № 25 контейнер № 3 масою 1000кг- 1,59%, 1,54%.

Ухвалою суду від 16.07.2014р. у справі № 908/1176/14 призначено судову інженерно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (КНДІСЕ).

На вирішення експерта поставлені наступне питання: який вміст вологи містить вуглецьмісткий матеріал (ВММ), який був отриманий від ПАТ "Маркограф" за договором № 01-151208 від 15.12.2008р. по накладним № 145/05 від 24.05.2013р., № 174/06 від 18.06.2013р., № 310/11 від 07.11.2013р. (партія № 24 за вантажними місцями № 1, № 8, партія № 25 за вантажним місцем № 3) та зберігається на складі Приватного підприємства-фірми "Дарьял" частково в упаковці, частково усередині дроту порошкового марки ПП-15А-11-180 виробництва Приватного підприємства-фірми "Дарьял".

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової криміналістичної експертизи речових хімічних виробництв від 13.01.2015р. № 11000/14-34/176-184/15-34, надані на експертизу зразки вуглецьмісткого матеріалу (графіту) мають вологість:

Надані ПП фірма «Дарьял»:

- проба № 1 «из порошковой проволоки изготовленной из углеродсодержащего материала (графита), поступившего по накладной № 145/05 от 24.05.2013 г.» - 2,53 %;

- проба № 2 «из порошковой проволоки изготовленной из углеродсодержащего материала (графита), поступившего по накладной № 174/06 от 18.06.2013 г.» - 2,55%,

-проба № 3 «из грузового места № 1 партии № 24, поступившего по накладной №310/11 от 07.11.2013 г.» - 2,38 %;

- проба № 4 «из грузового места №8 партии №24, поступившего по накладной №310/11 от 07.11.2013 г.»-2,50%;

- проба № 5 «из грузового места №3 партии №25, поступившего по накладной № 310/11 от 07.11.2013 г.» - 2,29 %.

- Надані ПАТ «Маріупольський графітний комбінат»:

- партія № 11 Дата виготовлення 24.05.13 - 0,57 %;

- партія № 12 Дата виготовлення 28.05.13 - 0,43 %;

- партія № 13 Дата виготовлення 7.06.13 - 0,42 %;

- партія № 24 Дата виготовлення 6.11.13 - 0,42 %;

- партія № 25 Дата виготовлення 9.11.13- 0,33 %.

Таким чином, 3023кг ВММ за накладною № 310/11 від 07.11.2013р. вартістю 12877,98 грн. (3023кг х 3550грн. + 20% ПДВ) є неякісною та згідно п. 8.3 договору № 01-51208 від 15.12.2008р. у випадку поставки неякісної продукції продавець проводить заміну неякісної продукції на відповідну сертифікату якості на протязі 15 календарних днів з моменту отримання претензії. У випадку неможливості заміни продукції на відповідну сертифікату якості. Продавець повертає покупцю отримані грошові кошти в повному обсязі.

За ВММ по накладній № 310/11 від 07.11.2013р. позивач сплатив в повному обсязі платіжним дорученням № 21735 від 05.11.2013р. в сумі 85 200 грн. 00 коп. за рахунком-фактурою № СФ-0000368 від 04.11.2013р., платіжним дорученням № 21926 від 27.11.2013р. в сумі 1 678,44 грн. за рахунком-фактурою №СФ-0000371 від 07.11.2013р., разом: 86 878,44 грн. ПП Фірмою «Дарьял» була направлена претензія від 05.12.2013р. (лист № 590-0512) з вимогою замінити неякісну продукцію на протязі 15 календарних днів з моменту отримання претензії або повернути 12877,98 грн.

В відповіді (лист № 814 від 16.12.2013р.) відповідач виконувати вимоги претензії відмовився.

Отже, невідповідність якості вуглецьмісткого матеріалу за показниками вологості, вказаних в сертифікатах якості, підтверджена висновком Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

Як зазначалося вище, п. 3.1 договору сторони визначили, що якість продукції повинна відповідати ТУ, зазначеним в додатках і сертифікатах якості виробника.

Відповідно до п. 8.2 ТУ У 26.8-3:2011 ПАТ «Маркограф» на вуглецьмісткий матеріал «граничний строк зберігання матеріалу п'ять років з дня виробництва».

До накладної № 145/05 від 24.05.13р. (партія № 11, вага нетто 10385 кг) доданий сертифікат якості виробника № 104 від 24.05.13р., згідно якого зміст вологи становить 0,45%.

До накладної № 174/06 від 18.06.2013р. (партії № 12-13 вага нетто 10603 кг) доданий сертифікат якості виробника № 125 від 19.06.2013р. згідно якого зміст вологи становить 0,70% та 0,51%.

До накладної № 310/11 від 07.11. від 07.11.2013р. (партії № 24-25, вага нетто 20394 кг) відповідачем доданий сертифікат якості виробника № 213 від 07.11.13р. згідно якого зміст вологи становить 0,52% та 0,60%.

Результати визначення експертом вологості об'єктів за пробами вуглець місткового матеріалу, наданими до експертизи ППФ «Дарьял» становлять: 2,53%, 2,55%, 2,38%, 2,50%, 2,29%. Отже, вологість вуглець місткового матеріалу вища вказаної ПАТ «Маріупольський графітовий комбінат» в сертифікатах якості виробника.

Результат визначення експертом вологості об'єктів за пробою «об'єкт 6 вуглецьмісткового матеріалу, наданою до експертизи ПАТ «Маріупольський графітовий комбінат» становить 0,57 тобто перевищує вологість за сертифікатами якості виробника.

Надані до експертизи проби від ПАТ «Маріупольський графітовий комбінат»необхідно зазначити, що в супровідному листі № 637-0312 від 03.12.14р. до судового експерта КНДІСЕ зроблено застереження, що проби вуглемісткового матеріалу, які надійдуть від ПАТ «Маріупольський графітовий комбінат» для проведення судової експертизи № 11000/14-34, не відбиралися на складі ПП фірми «Дарьял» із вуглець місткого матеріалу, отриманого по накладним № 145/05 від 24.05.13р., № 174/06 від 18.06.13р., № 310/11 від 07.11.2013р. (партія № 24 за вантажними м'ясцями № 1, № 8 партія № 25 за вантажним місцем №3), тобто не є об'єктом дослідження судової експертизи № 11000/14-34.

Таким чином, висновок КНДІСЕ від 13.01.15р. № 11000/14-34/176-184/15-34 доводить порушення відповідача за зустрічним позовом п.3.1. договору № 01-151208 від 15.12.08р. щодо якості продукції, яке призвело до понесення позивачем за зустрічним позовом матеріальних втрат.

Згідно з приписами ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків(шкоди).

Статтею 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частиною 1 ст. 224 ГК України встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусила зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

Згідно з приписами ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбаченому цим Кодексом, іншими законами та договором. Господарськими санкціями, виходячи зі змісту ст. 217 ГК України, визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій, як відшкодування збитків, штрафні санкції, оперативно - господарські та адміністративно - господарські санкції.

У ст.ст. 224, 225 ГК України, на які посилається позивач в якості підстави для стягнення з відповідача збитків, закріплено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, крім іншого, включаються також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Аналізуючи вищевикладене, суд зазначає, що відшкодування збитків (в контексті нормативного обґрунтування заявлених вимог) є видом відповідальності за правопорушення при здійсненні господарської діяльності. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Як і будь-яка інша юридична відповідальність, господарсько-правова відповідальність ґрунтується на певних правових підставах. Це нормативні підстави, тобто сукупність норм права про відповідальність суб'єктів господарських відносин. По-друге, це правосуб'єктність правопорушника, тобто сторонами правовідносин щодо застосування відповідальності у спорі, що розглядається у рамках господарського процесу, можуть бути підприємства, установи, організації тощо.

Третя підстава - це протиправні дії або бездіяльність особи (осіб), що порушують права і законні інтереси потерпілої особи. Зазначена підстава складається з чотирьох елементів, які називаються умовами господарсько - правової відповідальності. До них відносяться:

наявність факту порушення, тобто порушення норми закону, внаслідок чого завдаються збитки або інша майнова шкода правам та інтересам потерпілого (позивача у справі);

протиправність поведінки правопорушника;

причинний зв'язок між протиправною поведінкою порушника і завданими потерпілому збитками;

вина правопорушника.

Виходячи з норм цивільного законодавства, позивач має довести наявність збитків, їх розмір, протиправність поведінки правопорушника та причинний зв'язок між протиправними діями відповідача та завданими позивачу збитками.

Сукупність (склад) чотирьох названих умов утворює юридично-фактичні підстави господарсько-правової відповідальності.

Для застосування майнової відповідальності у вигляді відшкодування збитків потрібна наявність усіх чотирьох умов.

В даному випадку позивач вбачає свої збитки в поставці відповідачем продукції неналежної якості.

Протиправною є поведінка, яка не відповідає вимогам договору № 01-151208 від 15.1208р..

Притягнення до цивільно-правової відповідальності можливе лише при наявності передбачених законом умов. Їх сукупність утворює склад цивільного правопорушення, який є підставою цивільно-правової відповідальності. Склад цивільного правопорушення, визначений законом для настання відповідальності у формі відшкодування збитків, утворюють наступні елементи: суб'єкт, об'єкт, об'єктивна та суб'єктивна сторони. Суб'єктом є боржник; об'єктом - правовідносини по зобов'язаннях; об'єктивною стороною - наявність збитків у майновій сфері кредитора, протиправна поведінка у вигляді невиконання або неналежного виконання боржником свого зобов'язання, причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника і збитками; суб'єктивну сторону цивільного правопорушення складає вина, яка представляє собою психічне відношення особи до своєї протиправної поведінки і її наслідків.

Господарським судом досліджено, що вимоги до якості товару визначені сторонами у договорі № 01-151208 від 15.12.2008р., сертифікатах на вуглецьмісткий матеріал № 104 від 24.05.2013р., № 125 від 19.06.2013р., №» 213 від 07.11.2013р.

Публічне акціонерне товариство "Маріупольський графітний комбінат" взяло на себе зобов'язання здійснити певні дії, а саме поставити згідно договору якісну продукцію, відповідно до ТУ.

Публічним акціонерним товариством "Маріупольський графітний комбінат" порушено умови договору на стадії виконання договору, а саме здійснено поставку продукції неналежної якості та неявкою до ПП фірми «Дарьял» для з'ясування причин невідповідності продукції сертифікатам якості продукції, про що позивач за зустрічним позовом направив ПАТ «Маркограф» телеграму та лист від 15.08.2013р. № 397-1508 з викликом представника для сумісного проведення вимірювання вологості ВММ. На телеграму ПАТ «Маркограф» листом № 500 від 20.08.2013 року надана відповідь про недоцільність виклику. На лист відповідь взагалі не надійшла.

Отже, об'єктивна сторона правопорушення полягає у поставці продавцем покупцю продукції, що не відповідає умовам договору № 01-151208 від 15.12.2008р.

Відповідно до ст. 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно ст. 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

Фактично за накладними № 145/05 від 24.05.2013р., № 174/06 від 18.06.2013р., № 310/11 від 07.11.2013р. поставлено вуглецьмісткий матеріал не належної якості, зі змістом вологи вище норми.

Суб'єктивна сторона правопорушення полягає у протиправних діях Публічного акціонерного товариства "Маріупольський графітний комбінат", а саме у неналежному виконанні договірних зобов'язань і поставці Приватному підприємству фірмі "Дарьял" продукції, яка не відповідає умовам укладеного договору № 01-151208 від 15.12.2008р.

Поставка неякісної продукції привела до виникнення у покупця збитків.

Отже, в наявності є і такий необхідний елемент складу правопорушення, як причинний зв'язок між неправомірними діями відповідача і наслідками правопорушення - збитками, що спричинені покупцю.

В результаті поставки неякісного товару, порушено матеріальне благо та інтереси (об'єкт правопорушення).Якість переданого товару не дозволила використати їх за цілями, визначеними позивачем при придбанні товару, до усунення недоліків.

Відповідно до статті 678 Цивільного кодексу, покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором:

1) пропорційного зменшення ціни;

2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк;

3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

Отже, позивач за зустрічним позовом, поніс витрати по відновленню свого права на володіння, користування та розпорядження товаром, якість якого має відповідати встановленим технічним вимогам та умовам договору.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів.

З наявних в справі матеріалів, на які позивач посилається, як на доказ заподіяння збитків відповідачем, вина відповідача підтверджується наданими позивачем доказами. Відповідачем не надано жодного доказу, в підтвердження відсутності вини та доказів вжиття всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 678 ЦК України покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

Враховуючи вищевикладене, вимоги по зустрічному позову є обґрунтованим та таким, що підлягають задоволенню.

Стягненню підлягають збитки в сумі 152 942 грн. 92 коп., в тому числі:

- вартість перевезення ВММ за накладною № 145/05 від 24.05.2013р. (партія № 11, вага нетто 10385кг) від складу ПАТ «Маркограф» до складу ПП Фірми «Дарьял» в сумі 2493,31 грн. згідно товарно-транспортної накладної №45/05 від 24.05.2013р., акту № 240501 від 24.05.2013р. здачі-прийняття робіт (надання послуг) з ПП - Компанією «Трансбуд інжиніринг»;

- вартість перевезення ВММ за накладною № 174/06 від 18.06.2013р. (партії № 12-13, вага нетто 10603кг) від складу ПАТ «Маркограф» до складу ПП Фірми «Дарьял» в сумі 2452,03 грн. згідно товарно-транспортної накладної № 174/06 від 18.06.2013р., акту № 190601 від 19.06.2013р. здачі-прийняття робіт (надання послуг) з ПП - Компанією «Трансбуд інжиніринг»;

- вартість перевезення порошкового дроту нетто 19458кг до ВАТ «Оскольський електрометалургійний комбінат» згідно Акту № 270603 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 27.06.2013р. з ПП Компанією «Трансбуд інжиніринг» в сумі 11500,00 грн.;

- вартість зворотного перевезення порошкового дроту нетто 19458кг від ВАТ

«Оскольський електрометалургійний комбінат» згідно Акту прийому-здачі виконаних транспортних робіт № Тр-ОУ-000094 від 09.08.2013р. з ТОВ «ЗРТП «Альфа,ЛТД»в сумі 7500,00 грн.;

- вартість зворотного перевезення порошкового дроту нетто 3749кг від ВАТ

«Таганрозький металургійний завод» згідно Акту № 251102 здачі-прийняття робіт

(надання послуг) від 25.11.2013р. з ПП - Компанією «Трансбуд інжиніринг» в сумі

5000,00 грн.;

- вартість митного оформлення (митний збір, податок на додану вартість) по поверненню порошкового дроту 19458кг від ВАТ «Оскольський електрометалургійний комбінат» згідно Митної декларації МД-2 № 112050000/2013/020742 від 09.08.2013р. в сумі 30586,94 грн. (2780,63 грн. + 27806,31 грн.);

- вартість митного оформлення (митний збір, податок на додану вартість) по поверненню порошкового дроту 3749кг від ВАТ «Таганрозький металургійний завод» згідно Митної декларації МД-2 № 112050000/2013/031686 від 25.11.2013р. в сумі 5971,15 грн. (542,83 грн. + 5428,32 грн.).

- 73313,97 грн.: вартість 9546,09кг металевої стрічки х/к 0,4x60 мм, отриманої за накладною від ТОВ «Метінвест - Україна» № 9624 від 08.05.2013р. і використаної на виготовлення порошкового дроту марки ПП-15А-11-180 по СМR № 172123 від 20.06.2013р. для ВАТ «Оскольський електрометалургійний комбінат», що повернутий ВАТ «Оскольський електрометалургійний комбінат» 09.08.2013р. на склад ПП Фірми «Дарьял» в зв'язку з перевищенням вологості вуглецьмісткого матеріалу в порошковому дроті (бухгалтерська довідка від 11.06.2015р. додається). Металева стрічка повторному використанню не підлягає;

- 14125,52 грн.: вартість 1839,26кг металевої стрічки х/к 0,4x60 мм, отриманої за накладною від ТОВ «Метінвест - Україна» № 9827 від 15.05.2013р. і використаної на виготовлення порошкового дроту марки ПП-15А-11-180 по СМR № 0581071 від 02.09.2013р. для ВАТ «Таганрозький металургійний завод», що повернутий ВАТ «Таганрозький металургійний завод» 25.11.2013р. на склад ПП Фірми «Дарьял» в зв'язку з перевищенням вологості вуглецьмісткого матеріалу в порошковому дроті (бухгалтерська довідка від 11.06.2015р. додається). Металева стрічка повторному використанню не підлягає.

Стягненню підлягають сплачені позивачем грошові кошти в сумі 12 877 грн. 98 коп., у зв'язку з не проведенням відповідачем заміни неякісного ВММ, згідно п. 8.3 договору № 01-151208 від 15.12.2008р., оскільки позивачем була направлена претензія від05.12.13р. (лист № 590-0512) з вимогою замінити неякісну продукцію на протязі 15 календарних днів з моменту отримання претензії або повернути 12 877,98грн. У відповіді (лист № 814 від 16.12.13р.) відповідач виконувати вимоги претензії відмовився. Таким чином, позивач має право на стягнення з відповідача за зустрічним позовом 12877,98грн.

Ст. 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, ст. 34 ГПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України, в судовому засіданні 22.06.2015р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача за первісним позовом та на відповідача за зустрічним позовом, оскільки спір до суду доведений з їх вини.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 41,42,44, 49, 60,82, 84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги за первісним позовом Публічного акціонерного товариства "Маріупольський графітний комбінат", м. Маріуполь Донецька область до Приватного підприємства фірми "Дарьял", м. Запоріжжя задовольнити.

Стягнути з Приватного підприємства фірми "Дарьял" (69063 м. Запоріжжя, вул. Тургенєва, буд. 27, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Маріупольський графітний комбінат" (87500 Донецька область, м. Маріуполь, вул. Станіславського, 9, ) 80 803 (вісімдесят тисяч вісімсот три) грн. 94 коп. заборгованості, 5 550 (п'ять тисяч п'ятдесят) грн. 30 коп. пені, 3 616 (три тисячі шістсот шістнадцять) грн. 31 коп. 3 % річних, 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Позовні вимоги за зустрічним позовом Приватного підприємства фірми "Дарьял", м. Запоріжжя до Публічного акціонерного товариства "Маріупольський графітний комбінат", м. Маріуполь Донецька область задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Маріупольський графітний комбінат" (87500 Донецька область, м. Маріуполь, вул. Станіславського, 9, ) на користь Приватного підприємства фірми "Дарьял" (69063 м. Запоріжжя, вул. Тургенєва, буд. 27, ) 152 942 (сто п'ятдесят дві тисячі дев'ятсот сорок дві) грн. 92 коп. збитків, 12 877 (дванадцять тисяч вісімсот сімдесят сім) грн. 98 коп., згідно п. 8.3 договору № 01-151208 від 15.12.2008р., 3 316 (три тисячі триста шістнадцять) грн. 40 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя С.С. Дроздова

Рішення оформлено та підписано 26.06.2015р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.