ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"26" червня 2015 р. Справа № 918/356/15

Господарський суд Рівненської області в складі судді Пашкевич І.О.,

при секретарі судових засідань Морозу С.Ю.

розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Прод Майстер"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Терлич"

про стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань в сумі 285 168 грн. 69 коп.

за участі представників:

від позивача: Бляшин М.С., свідоцтво №549 від 18.04.2007р.;

від відповідача: Овчаров А.В., довіреність №б/н від 26.05.2015р.

Статті 20, 22, 91 Господарського процесуального кодексу України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав визначених статтею 20 ГПК України відсутні.

Обставини справи: В квітні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Прод Майстер" (далі ТОВ "Прод Майстер") звернулося до господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Терлич" (далі ТОВ "Терлич") про стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань в сумі 244 913 грн. 08 коп.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за умовами договору поставки №310/11 від 01.08.2011 року, стягнення основного боргу за яким відбулось за рішенням господарського суду Рівненської області у справі 918/630/14 від 17.06.2014 року. Враховуючи часткове невиконання зазначеного грошового зобов'язання, ТОВ "Прод Майстер" продовжив нарахування інфляційних втрат, 3 відсотків річних, та звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 16 квітня 2015 року порушено провадження у справі, розгляд якої призначено на 12 травня 2015 року.

29.05.2015 року відповідачем через відділ канцелярії суду подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на невірність розрахунку проведеного позивачем та те, що вимога про стягнення відсотків річних та інфляційних втрат є безпідставними, оскільки правовідносини сторін виникли не з порушення грошового зобов'язання, а з примусового виконання рішення господарського суду Рівненської області у справі 918/630/14 від 17.06.2014 року. Крім того, вказує, що вимога про сплату відсотків річних та інфляційних втрат може бути лише як невід'ємна частина вимоги про сплату боргу.

02.06.2015 року позивачем у судовому засіданні подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої останній просив стягнути з ТОВ "Терлич" 269 299,32 грн. інфляційних втрат та 15 869,37 грн. три відсотки річних. Вказана заява не суперечить вимогам чинного законодавства, відтак приймається судом до розгляду.

У судовому засіданні 02.06.2015 року оголошувалась перерва до 15.06.2015 року, 15.06.2015 року до 24.06.2015 року та 24.06.2015 року до 26.06.2015 року.

Ухвалою господарського суду Рівненської області строк розгляду спору продовжено на 15 днів в порядку ч.3 ст. 69 ГПК України.

У судовому засіданні 26.06.2015 року позивач підтримав позовні вимоги з підстав зазначених в позовній заяві з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог та наполягав на їх задоволенні. Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав зазначених у відзиві.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку що позов підлягає частковому задоволенню.

В результаті розгляду матеріалів справи господарський суд

ВСТАНОВИВ:

У травні 2014 року ТОВ "Прод Майстер" звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до ТОВ "Терлич" про стягнення 630558,80грн., з яких 562072,29грн. основний борг, 29303,39грн. 3% річних, 39183,12грн. інфляційні втрати на тих підставах, що відповідачем не виконано умови Договору поставки №310/11 від 01.08.2011р. в частині повної оплати вартості отриманого товару.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 17.06.2014 року, залишеним в силі Постановою Вищого господарського суду України від 26.11.2014 року у справі №918/630/14, вищевказаний позов задоволено повністю.

З матеріалів справи вбачається, що рішення господарського суду Рівненської області від 17.06.2014 року у справі №918/630/14 на момент розгляду даної справи є таким, що набрало законної сили. Доказів протилежного суду не надано.

Відповідно до ч.3 ст 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду, зокрема, у господарській справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи.

Так, рішенням господарського суду Рівненської області від 17.06.2014 року у справі №918/630/14 встановлено, що між ТОВ "Прод Майстер" (Продавець) та ТОВ "Терлич" (Покупець) укладено Договір поставки №310/11 від 01.08.2011 р., за умовами якого Продавець зобов'язується поставити та передати у власність (повне господарське відання) Покупця товар, а Покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його на умовах даного Договору.

У період з грудня 2011 року по січень 2013 року ТОВ "Прод Майстер" передало, а ТОВ "Терлич" отримало товар на підставі видаткових накладних : №ПМ-0001241, №ПМ-0001243, №ПМ-0000354, №ПМ-0000355, №ПМ-0002348, №ПМ-000258, №ПМ-0002598, №ПМ-0003635, №ПМ-0003651, №ПМ-0003654, №ПМ-0003655, №ПМ-0003656, №ПМ-0003657 та №ПМ-0000217 на загальну суму 581081 грн. 58 коп. Проте відповідач свої зобов'язання по оплаті вартості отриманого товару виконав частково, сплативши 19 009 грн. 29 коп. Таким чином, заборгованість ТОВ "Терлич" по оплаті товару на момент звернення позивача до суду з позовом у справі 918/630/14 складав 562 072 грн. 29 коп.

З матеріалів справи, зокрема з довідки №266 від 18.05.2015 року підписаної головним бухгалтером та директором позивача (а.с. 67) вбачається, що заборгованість ТОВ "Терлич" перед ТОВ "Прод Майстер" за рішенням суду у справі 918/630/14 на момент прийняття даного рішення відсутня, що не заперечується відповідачем. Однак, з матеріалів справи також вбачається неналежне виконання відповідачем зобов'язань зі сплати зазначеної заборгованості.

Так, згідно ст. 193 ГК України та ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов'язань або їх зміна не допускається.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

У зв'язку з неналежним виконанням своїх зобов'язань відповідачем, позивач на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України нарахував 269 299,32 грн. інфляційних втрат за період з травня 2014 року по квітень 2015 року та 15 869,37 грн. три відсотки річних за період з 14 травня 2014 року по 17 травня 2015 року (розрахунок на а.с. 62-63).

За умовами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно правової позиції наведеної у п. 7.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" (далі Постанова) за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Наявний в матеріалах справи розрахунок 3% річних наданий позивачем, перевірено судом та визнано вірним, а тому позовна вимога про стягнення 15 869,37 грн. трьох відсотків річних є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Що стосується стягнення з відповідача 269 299,32 грн. інфляційних втрат, то дана позовна вимога, згідно з розрахунком суду, підлягає частковому задоволенню в сумі 238 756,75 грн. (розрахунок на а.с. 83), оскільки позивачем при здійсненні нарахування не враховано, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, що узгоджується з правовою позицією наведеною у абз. 2 п. 3.2 Постанови.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовна вимога ТОВ "Прод Майстер" до ТОВ "Терлич" про стягнення 15 869,37 грн. трьох відсотків річних підлягає до задоволення, вимога про стягнення 269 299,32 грн. інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню в сумі 238 756,75 грн., а у задоволенні позову в частині стягнення 30 542 грн. 57 коп. інфляційних втрат слід відмовити.

Доводи наведені відповідачем у відзиві спростовуються вищенаведеним та наявними у матеріалах справи доказами.

Згідно частини 1 статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 5 092,52 грн.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 12 000,00 грн. витрат на послуги адвоката.

Відповідно до частини 1 статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших виплат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно частиною 3 статті 48 ГПК України, витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру".

Відповідно до пункту 6.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" відшкодування адвокатських послуг здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Матеріалами справи підтверджується понесення позивачем витрат у сумі 12 000,00 грн., пов'язаних з оплатою послуг адвоката. Так, надання правової допомоги позивачу ТОВ "Прод Майстер" здійснював адвокат Бляшин М.С., що діяв на підставі ордеру серія РН-276 №08 (а.с. 21), договору про надання правової допомоги №01/ПМ-2015 від 16.03.2015 року (а.с. 23), на виконання умов якого ТОВ "Прод Майстер" сплачено адвокату гонорар у сумі 12 000,00 грн. (платіжне доручення а.с. 22).

Пунктом 6.5 Постанови передбачено, що розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами частини 5 статті 49 ГПК України, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За тими ж правилами здійснюється й розподіл сум цих витрат у розгляді господарським судом апеляційних і касаційних скарг.

З огляду на вищевикладене, враховуючи часткове задоволення позову, з відповідача підлягає до стягнення пропорційно 10 714,76 грн. витрат на послуги адвоката, решта витрат залишається за позивачем.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Терлич" (35100, Рівненська область, Млинівський район, смт.Млинів, вул.Народна, буд.50 кімн.4, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Прод Майстер" (33024, м.Рівне, вул.Млинівська, буд. 23, ) 15 869 (п'ятнадцять тисяч вісімсот шістдесят дев'ять) грн. 37 коп. три відсотки річних, 238 756 (двісті тридцять вісім тисяч сімсот п'ятдесят шість) грн. 75 коп. інфляційних втрат, 5 092 (п'ять тисяч дев'яносто дві) грн. 52 коп. судового збору та 10 714 (десять тисяч сімсот чотирнадцять) грн. 76 коп. витрат на послуги адвоката.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В задоволенні позову в частині стягнення 30 542 грн. 57 коп. інфляційних втрат відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено "01" липня 2015 року.

Суддя Пашкевич І.О.