РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2015Справа №910/14126/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецшина Україна»

До Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»

Про стягнення 72 952,49 дол. США

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Давидова Д.О. - по дов. № б/н від 11.06.2015

від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецшина Україна» до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення 72 952,49 дол. США, з яких 71 000,00 дол. США сума вкладу та 1 952,49 дол. США відсотків за неналежне виконання взятих на себе останнім зобов'язань згідно договору банківського вкладу «Класичний» № 1810 від 26.06.2014.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.06.2015 порушено провадження у справі № 910/14126/15 та призначено справу до розгляду на 23.06.2015.

Позивач в судовому засіданні 23.06.2015 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання 23.06.2015 не з'явився, письмовий відзив на позов не подав, вимог ухвали про порушення провадження у справі від 08.06.2015 не виконав.

Відповідачем 22.06.2015 до відділу діловодства суду подано клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з отриманням представником відповідача примірника позовної заяви у термін, що обумовив неможливість вивчити обставини справи та подати відзив.

Розглянувши подане клопотання про відкладення розгляду справи суд відзначає, що воно не підлягає задоволенню з огляду на наступне

Сторонами у господарському процесі згідно зі ст.ст. 1, 21 Господарського процесуального кодексу України зокрема є юридичні особи.

Як свідчать матеріали справи (поштове повідомлення про вручення) відповідач, як сторона у справі, отримав ухвалу про порушення провадження у справі від 08.06.2015 ще 15.06.2015, а отже мав достатньо часу для підготовки до судового засідання.

Згідно ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Суд приходить до висновку що відсутні обставини, за яких не можливо вирішити спір в даному судовому засіданні та наявних в матеріалах справи документів достатньо для вирішення справи по суті без участі представника відповідача.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 23.06.2015, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

26.06.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Спецшина Україна» (клієнт) та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» в особі відділення № 11 Філії «Центральне регіональне управління» (банк) було укладено договір банківського вкладу «Класичний» № 1810 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору клієнт надає банку суму грошових коштів, надалі - вклад, у тимчасове користування на умовах терміновості, платності та зворотності, а банк виплачує клієнту таку суму та проценти, нараховані на неї.

Спір виник внаслідок того, що відповідач в порушення умов договору по закінченню строку розміщення вкладного траншу грошові кошти в розмірі 71 000,00 дол. США позивачу не повернув та проценти не сплатив, які становлять 1 952,49 дол. США.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно з ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з п. 1.2. договору вклад складається з вкладних траншів, що розміщені клієнтом згідно з умовами цього договору. Вкладний транш є сумою грошових коштів, що переказана клієнтом на вкладний рахунок в порядку та на умовах, передбачених цим договором та додатками, укладеними в рамках цього договору і які є його невід'ємною частиною, надалі - додатки.

Відповідно до п. 1.3. договору цей договір діє до 25.06.2015. Внесення коштів на вкладний рахунок відбувається протягом строку дії цього договору.

Відповідно до п. 1.4. договору в додатках, які укладаються між сторонами на підставі цього договору, визначаються зокрема:

1.4.1. номер транзитного рахунку, який відкривається клієнту для розміщення вкладеного траншу;

1.4.2. сума коштів, які перераховуються на вкладений рахунок (сума вкладного траншу);

1.4.3. строк, на який розміщується вкладений транш.

1.4.4. процентна ставка, яка нараховується на вкладний транш.

1.4.5. термін виплати процентів.

Згідно з п. 1.5. договору для обліку вкладу банк відкриває клієнту вкладений рахунок № 801 у Філії «Центральне РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит».

При настанні строку, вказаного в п. 1.3. цього договору, строк дії договору може бути продовжений за згодою сторін шляхом укладення відповідного договору (п. 3.2. договору).

Згідно з п. 3.3. договору вкладений транш або його частка повертається клієнту достроково тільки за згодою сторін. Дострокове повернення вкладного траншу або його частки тільки на вимогу клієнта не можливе.

Додатком № 1810-1 від 26.06.2014 сторони дійшли згоди, що клієнт розміщує кошти в розмірі 71 000,00 дол. США на строк до 29.09.2014, на яку нараховуються проценти виходячи із ставки в розмірі 8%.

Додатком № 1810-1/1 від 29.09.2014 сторони встановили строк розміщення коштів до 29.12.2014, з розміром процентів виходячи із ставки - 8%.

Додатком № 1810-1/2 від 29.12.2014 сторони встановили строк розміщення коштів до 30.03.2015, з розміром процентів виходячи із ставки - 11%.

Матеріали справи свідчать, що позивач звертався до Відділення № 11 Філії «Центральне регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» з листом № 15 від 09.02.2015 (отриманий останнім 09.02.2015 за зареєстрований вх. № 770), в якому просив достроково розірвати договір та повернути вкладні кошти.

Відповідач листом № 907 від 13.03.2015 надав відповідь про неможливість дострокового повернення вкладу, строк розміщення якого встановлений до 30.03.2015 та повідомив, що умови договору будуть виконані відповідачем у відповідності з його умовами.

Згідно з п. 4.2. договору після закінчення строків надання вкладених траншів, що обумовлюються сторонами в додатках та є невід'ємною частиною цього договору, банк зобов'язаний повернути суму вкладних траншів на умовах, зазначених у цьому договорі та у додатках до цього договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1060 Цивільного кодексу України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Частиною 2 ст. 1060 Цивільного кодексу України визначено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

За умовами п. 3.1. договору при закінченні строку розміщення вкладного траншу повернення вкладного траншу здійснюється банком шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок клієнта, що вказаний в розділі 7 цього договору.

Проте, відповідачем по закінченню встановленого строку розміщення вкладу не було здійснено перерахування коштів позивачу.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконання з настанням цієї події.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач взяті на себе зобов'язання за договором не виконав, зокрема повернення вкладного траншу шляхом перерахування на поточний рахунок не здійснив.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність передбачених чинним законодавством правових підстав для стягнення з відповідача суми вкладу в загальному розмірі 71 000,00 дол. США.

Згідно з п. 1 ст. 1061 Цивільного кодексу України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Відповідно до п. 6 ст. 1061 Цивільного кодексу України проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти.

Згідно з п. 3 ст. 1058 Цивільного кодексу України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно до ст. 1070 Цивільного кодексу України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом.

Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу.

Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

За змістом статті 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір таких процентів визначається договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

З огляду на викладене та те, що банк по закінченню строку користування коштами клієнта (вкладу) мав сплатити останньому нараховані за їх користування проценти, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 952,49 дол. США (виходячи із процентної ставки визначеної додатками до договору) є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецшина Україна» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (04054, м. Київ, вул. Артема, 60, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецшина Україна» (02022, м. Київ, вул. М. Раскової, 19, офіс 710, ) 71 000 (сімдесят одна тисяча) дол. США 00 центів суми боргу за вкладом, 1 952 (одна тисяча дев'ятсот п'ятдесят два) дол. США 49 центів боргу за відсотками, 30 171 (тридцять тисяч сто сімдесят одна) грн. 44 коп. витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 30.06.2015.

СуддяВ.В.Сівакова