ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 року Справа № 910/22133/14

розглянувши

касаційну скаргу Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною "Укрекоресурси"

на рішення господарського суду міста Києва від 08.12.2014 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2015 р.

у справі № 910/22133/14 господарського суду міста Києва

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг"

до відповідача Державного підприємства з питань поводження з

відходами як вторинною сировиною "Укрекоресурси"

про стягнення грошових коштів

за участю представників:

ТОВ "ОТП Лізинг" - Локшина А.В.;

Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною "Укрекоресурси" - Дяченко Т.В.;

в с т а н о в и л а :

Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом та просило суд стягнути з відповідача - Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною "Укрекоресурси" 178 051,99 грн., у т.ч. 154 802,82 грн. основної заборгованості за період з квітня 2014 року по травень 2014 року, 14 071,45 грн. пені, 1 892,34 грн. процентів річних, 7 285,38 грн. збитків від інфляції.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору фінансового лізингу від 30.04.2013 р. № 858-FL в частині сплати лізингових платежів в установлений договором строк (т.1 а.с.5-7).

Відповідач у справі - ДП з питань поводження з відходами як вторинною сировиною "Укрекоресурси" у відзиві на позов заявлені вимоги відхиляє, посилаючись на те, що, враховуючи одностороннє розірвання договору фінансового лізингу позивачем та повернення предмету лізингу позивачу у справі, у останнього відсутнє право вимагати сплати вартості предмета лізингу, оскільки майно вже повернуте і до відповідача, як лізингоодержувача, предмет лізингу у власність не перейшов (т.1 а.с.85-89).

Рішенням господарського суду міста Києва від 08.12.2014 р. позов задоволено повністю (т.1 а.с.113-119).

Задовольняючи заявлені вимоги, суд першої інстанції виходив з порушення відповідачем зобов'язання щодо сплати лізингових платежів за договором фінансового лізингу № 858-FL від 30.04.2013 р.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2015 р. рішення господарського суду міста Києва від 08.12.2014 р. залишено без змін (т.1 а.с.173-180).

Не погоджуючись з прийнятими у справі судовими актами, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою та просить їх скасувати, а у задоволенні позовних вимог відмовити.

Вимоги касаційної скарги мотивовані порушенням судами норм матеріального та процесуального права (т.2 а.с.17-23).

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оспорюваних судових актів, знаходить касаційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції під час вирішення спору у справі по суті заявлених вимог та перегляду прийнятого рішення в апеляційному порядку відповідно встановлені наступні обставини.

30.04.2013 р. між сторонами у справі був укладений договір фінансового лізингу № 858-FL, відповідно до п. 1.1. якого лізингодавець на підставі договору купівлі - продажу (поставки) зобов'язується набути у власність лізингодавця і передати на умовах фінансового лізингу у тимчасове володіння та користування майно (предмет лізингу), наведене в специфікації (додаток 1 до договору), а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору.

Укладений сторонами договір, в силу ст. ст. 173-175 ГК України, є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань.

Судами встановлено, що відповідно до умов вказаного договору 07.05.2013 р. позивач передав, а відповідач прийняв предмет лізингу (2 сміттєвоза Hidro-Mak HRP-20, 2012 року випуску, марка Ford, модель Cargo 2532 DC, загальною вартістю 2 248 192,24 грн.), що підтверджується наявним в матеріалах справи актом приймання-передачі від 07.05.2013 р.

Предметом спору у даній справі є обов'язок відповідача оплатити заборгованість з лізингових платежів, нарахованих у період з квітня по травень 2014 року, а також застосування до відповідача відповідальності, встановленої чинним законодавством та умовами договору за невиконання відповідних зобов'язань в установлений договором строк.

Відповідно до ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Аналогічне визначення договору лізингу міститься і у ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг".

Згідно зі ст.16 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Належне виконання лізингоодержувачем обов'язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна.

Таким чином, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

Ст. 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, встановлену в договорі. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Як встановлено судами, сторонами за взаємною згодою визначено, що лізингоодержувач сплачує лізингодавцю лізингові платежі відповідно до договору (п. 6.1.); лізингові платежі складаються з авансового лізингового платежу, який включає суму, яка відшкодовує (компенсує) частину вартості предмета лізингу, а також чергових лізингових платежів, кожен з яких включає: частину вартості предмета лізингу; винагороду лізингодавця у зв'язку з передачею у лізинг предмета лізингу (п.6.2.); лізингові платежі складаються з: перший лізинговий платіж, що складається із: комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору фінансового лізингу; авансу вартості предмета лізингу, що відшкодує частину вартості предмета лізингу (п.6.4.); періодичні лізингові платежі включають перший періодичний лізинговий платіж: винагорода лізингодавця, яка розраховується з дати оплати предмета лізингу лізингодавцем за договором купівлі-продажу до дати платежу місяця, в якому відбулася передача предмета лізингу лізингоодержувачу; другий і всі наступні періодичні лізингові платежі, що складаються із: відшкодування вартості предмета лізингу; винагорода лізингодавця.

Враховуючи наявність заборгованості, позивач звернувся до відповідача з повідомленням (вих. № 1703/06 від 11.06.2014 р.) про розірвання договору фінансового лізингу № 858-FL від 30.04.2013 р. з дати отримання такого повідомлення та вимогою сплатити існуючий борг і повернути предмет лізингу у відповідності до умов договору. Надіслане повідомлення було отримане відповідачем 16.06.2014 р., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією накладної № 1857782.

Враховуючи умови договору, існування у відповідача заборгованості зі сплати лізингових платежів за квітень та травень 2014 року, невчинення відповідачем дій, спрямованих на усунення порушення зобов'язань та продовження користування предметом лізингу (п. 7.5. договору), суди дійшли висновку, що договір фінансового лізингу № 858-FL від 30.04.2013 р. є розірваним в односторонньому порядку з 16.06.2014 р. (відповідно до п. 11.4 договору з дати отримання відповідачем повідомлення № 1703/06 від 11.06.2014 р. про розірвання договору).

07.07.2014 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д.О. вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 4125, про вилучення та повернення відповідачем на користь позивача предмету лізингу.

Наявним в матеріалах справи актом державного виконавця від 28.08.2014 р. підтверджується факт вилучення у відповідача та передачі позивачу предмету фінансового лізингу.

Згідно зі ст. 697 ЦК України договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин.

Умовами п. 12.1 договору передбачено, що право власності на предмет лізингу переходить до відповідача по закінченню строку лізингу та після здійснення всіх платежів за договором.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на дату припинення договору відповідач мав заборгованість зі сплати лізингових платежів, які підлягали оплаті відповідно до передбачених графіком дат платежу за період з квітня 2014 року по травень 2011 року, у загальній сумі 154 802,82 грн.

Враховуючи наведене, судами повністю задоволена вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за квітень та травень 2015 року.

Такий висновок судів є передчасним, враховуючи наступне.

Так, ч. 2 ст. 653 ЦК України передбачено, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. А згідно з ч. 4 даної статті сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відтак, наслідком розірвання договору є відсутність у позивача обов'язку надати предмет лізингу у майбутньому у власність відповідача і, відповідно, відсутність права вимагати його оплати (аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 01.10.2013 р. № 11/5005/2290/2012; від 29.10.2013 р. № 7/5005/2240/2012).

Між тим, задовольняючи позовні вимоги, суди не перевірили, з яких платежів складається заборгованість, яку просить стягнути позивач, та не встановили, чи наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача такої складової частини лізингового платежу, як відшкодування вартості майна, яке залишилося у власності позивача, оскільки право власності на предмет лізингу від позивача до відповідача не перейшло.

Враховуючи неповне з'ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій, що є порушенням норм процесуального права, які не можуть бути виправлені касаційною інстанцією, а також, зважаючи на порушення норм матеріального права, з огляду на визначені ст. ст. 1115, 1117 ГПК України повноваження, рішення господарського суду міста Києва від 08.12.2014 р. та постанова Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2015 р. підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

В силу вимог ст. 11112 ГПК України, при новому розгляді справи суду слід урахувати викладене, вжити всіх передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин справи, дійсних прав та обов'язків сторін і, залежно від встановленого, ухвалити відповідне рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119- 11111 ГПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

1. Касаційну скаргу Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною "Укрекоресурси" задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 08.12.2014 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2015 р. у справі № 910/22133/14 скасувати.

3. Справу передати на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Кузьменко М.В.

Судді Васищак І.М.

Студенець В.І.