Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "25" червня 2015 р. Справа № 906/740/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Маріщенко Л.О.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність №14-104 від 18.04.2014

від відповідача: ОСОБА_2 - довіреність №70 від 21.04.2015

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м.Київ)

до Комунального підприємства "Малинтеплоенерго" (м.Малин Житомирської області)

про стягнення 5441106,75 грн.

Позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача на його користь 5441106,75 грн згідно договору купівлі-продажу природного газу № 12/849-БО-10 від 28.08.2012, з яких: 2700963,22 грн основного боргу, 384027,69 пені, 376177,43 грн штрафу, 332271,53 грн 3% річних та 1647666,88 грн інфляційних втрат.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Заперечив щодо зменшення розміру неустойки, оскільки нарахування пені виникло внаслідок неналежного виконання зобов'язань та те, що позивач також перебуває у критичному фінансовому стані, клопотання відповідача не підлягає задоволенню.

Представник відповідача в судовому засіданні суму заборгованості в розмірі 2700963,22 грн визнала. Заперечила щодо нарахування штрафних санкцій нарахованих на заборгованість за жовтень 2012. Крім того, просить зменшити розмір пені та штрафу, у зв'язку з тим, що діяльність відповідача є неприбутковим і здійснює таку лише на основі комунальних платежів, кінцевим споживачем є населення, яке не здійснює сто відсоткову оплату за отримані послуги з теплопостачання.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

28.08.2012 між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (постачальник/позивач) та Комунальним підприємством "Малинтеплоенерго" (покупець/відповідач) було укладено договір №12/849-БО-10 купівлі-продажу природного газу (а.с. 11-16).

За умовами п.1.1 договору, позивач зобов'язався передати у власність відповідачу у 2012 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за кодом згідно УКГ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", а відповідач в свою чергу взяв на себе зобов'язання прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

Відповідно до п.2.1 договору, позивач передає відповідачу з 01.08.2012 по 31.12.2012 газ обсягом до 640,0 тис. куб.м.

Пунктами 3.3, 3.4 договору встановлено, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Акти є підставою для остаточних розрахунків.

На виконання умов договору позивач за період з жовтня 2012 по грудень 2012 передав, а відповідач отримав природний газ на загальну суму 5491963,22 грн, що підтверджується актами приймання-передачі від 27.11.2012 на суму 2897464,73 грн, від 30.04.2013 на суму 997355,11 грн, від 30.04.2013 на суму 1597143,38 грн (а.с. 18-20).

Відповідно до п.6.1 договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідач свої зобов'язання за договором щодо оплати отриманого природного газу виконав з порушенням строку оплати.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань згідно договору купівлі-продажу природного газу № 12/849-БО-10 від 28.08.2012, позивач звернувся з позовом про стягнення на свою користь з відповідача пені та штрафу на підставі п. 7.2 договору в розмірі 384027,69 грн та 376177,43 грн відповідно.

Крім того на підстав ч.2 ст. 625 ЦК України позивачем заявлено до стягнення з відповідача 1647666,88 грн інфляційних та 3322710,53 грн 3% річних.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення представників сторін, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору купівлі-продажу природного газу № 12/849-БО-10 від 28.08.2012.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Це положення кореспондується зі ст.193 ГК України, згідно якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин, повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Судом встановлено, що позивач виконав свій обов'язок щодо поставки товару своєчасно та в повному обсязі, натомість відповідач свої зобов'язання оплати отриманого товару виконав з порушенням, встановленого договором строку, що не заперечується самим відповідачем.

Розглядаючи питання щодо законності та обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені та штрафу, суд приймає до уваги, що згідно з п. 7.2 договору, у разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7% від суми простроченого платежу.

Зі змісту ст. 610 Цивільного кодексу України випливає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Отже, порушення відповідачем строків оплати за надані послуги, є порушенням зобов'язання, що відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України тягне за собою правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплату неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як вбачається з розрахунку позивача, за спожитий газ за актом приймання - передачі від 27.11.2012 пеню заявлено з 14.11.2012 по 13.05.2013; за актом від 30.04.2013 пеню заявлено з 14.12.2012 по 13.06.2013; за актом від 30.04.2013 пеню заявлено з 14.01.2013 по 13.07.2013.

Згідно розрахунку позивача розмір пені становить 384027,69 грн та штрафу становить 376177,43 грн. Суд не погоджується з розрахунком пені, а саме з зазначеними позивачем періодами її нарахування, оскільки ним нараховувалась пеня по день часткових проплат включно. Згідно проведеного перерахунку пені судом розмір пені який підлягає задоволенню становить 379574,83 грн.

Разом з тим, встановивши за результатами розгляду даного спору правомірність заявлених позивачем вимог в частині стягнення 379574,83 грн пені та 376177,43 штрафу, господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно частини 1 статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Стаття 83 ГПК України надає господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Юридичний аналіз наведених правових норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 21.04.2015р. №918/1579/14, від 28.01.2015р. №918/1406/14, від 14.04.2015р. №922/3971/14.

Пунктом 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011р. (з подальшими змінами та доповненнями) розяснено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

В даному випадку, господарський суд, зменшуючи розмір заявленої до стягнення пені, враховує, що відповідач є комунальним підприємством та не є кінцевим споживачем природного газу. Предметом діяльності підприємства відповідача є, в тому числі, постачання тепла різним категоріям населення. Збитковість підприємства є наслідком, в тому числі, неплатоспроможності населення, які є споживачами тепла, а також невідповідністю тарифів з теплопостачання економічно обґрунтованим.

Зменшуючи розмір пені, суд врахував фінансове становище сторін, загальну економічну ситуацію, яка склалась в країні, високий ступінь інфляційних процесів в економіці країни. Також, враховує те, що з відповідача стягуються інфляційні в сумі 1414944,80 грн та 3% річних в сумі 331175,58 грн, що вже є частковою компенсацією позивачу втрат від несвоєчасної сплати заборгованості відповідачем.

Вищевикладені обставини суд визнає винятковими та такими, що є підставою для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, та зменшує їх розмір до 60% і стягує з відповідача 453451,36 грн.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача 332271,53 грн 3% річних та 1647666,88 грн. інфляційних нарахувань, суд зауважує наступне.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Однак, суд не погоджується з наведеними позивачем розрахунками, а саме з зазначеними позивачем періодами нарахування річних, оскільки ним нараховувались річні по день часткових проплат включно та невірно нараховані інфляційні втрати.

Згідно розрахунку, проведеного судом за кожен місяць окремо, загальний розмір інфляційних, який підлягає стягненню становить 1414944,80 грн.

Також, відповідно розрахунку, проведеного судом, загальний розмір річних, який підлягає стягненню, становить 331175,58 грн.

Враховуючи викладене в частині стягнення 1095,95 грн 3% річних та 232722,08 грн інфляційних втрат слід відмовити, як необґрунтовані.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 379574,83 грн пені, 331175,58 грн 3% річних, 1414944,80 грн інфляційних обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягали б задоволенню. Однак, суд зменшує розмір штрафних санкцій, що підлягає стягненню, на 40% до 453451,36 грн (227744,90 грн + 225706,46 грн). Відтак, суд відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення 156282,79 грн пені (4452,86 грн +151829,93 грн), 150470,97 грн штрафу, 1095,95 грн 3% річних та 232722,08 грн інфляційних втрат.

Пунктом 4.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" визначено, що у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

У відповідності до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно до обґрунтовано заявлених позовних вимог, оскільки він спонукав позивача звернутись з позовом до суду.

Керуючись ст. 33, 34, 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зменшити розмір пені та штрафу, що стягується з Комунального підприємства "Малинтеплоенерго" на користь Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до 453451,36 грн (60 %).

3. Стягнути з Комунального підприємства "Малинтеплоенерго" (11600, Житомирська область, м. Малин, вул. В.Стуса, 23, код 32277167) на користь Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, код 20077720):

- 2 700 963,22 грн основного боргу;

- 227 744,90 грн пені;

- 225 706,46 грн штрафу;

- 331 175,58 грн 3% річних;

- 1 414 944,80 грн інфляційних нарахувань,

- 69 879,77 грн судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 30.06.15

Суддя Маріщенко Л.О.

Друк:

1 - у справу.