ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23 червня 2015 р. Справа № 903/587/15

за позовом: Фізичної особи-підприємця Якимлюк Віталія Івановича, м.Любомль

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКОГРІНЕН", смт.Торчин

про стягнення 43 736,55 грн.

Суддя Дем'як В.М.

Представники:

від позивача: Орисюк А.О. - довіреність від 22.06.2015р.

від відповідача: не прибув

Суть спору: позивач - фізична особа-підприємць Якимлюк Віталій Іванович звернувся з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКОГРІНЕН" про стягнення 43 736,55 грн. заборгованості, в т.ч.: 28 818,00грн. - основного боргу, 5 108,29грн. - пені, 298,44грн. - 3% річних, 9 511,82грн. - збитків від інфляції.

В підтвердження позовних вимог позивач посилається на договір про транспортно-експедиційне обслуговування від 24.09.2014р., заявку на перевезення вантажу від 24.09.2014р., акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №1 від 20.01.2015р., рахунок-фактуру №1 від 20.01.2015р., претензію від 19.03.2015р.

Представник позивача на вимогу ухвали суду від 28.05.2015р. супровідним листом за вх. №01-54/5717/15 від 15.06.2015р. долучив до матеріалів справи наступні документи:

- банківські виписки;

- письмове підтвердження того, що у провадженні судів України або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує спір, немає справи з спору між цими сторонами, про цей предмет і з цих підстав та відсутнє рішення вище перелічених органів з даного спору;

- витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - позивача та відповідача.

В судовому засіданні представник позивача подав заяву про зменшення позовних вимог за вх. №01-65/183/15 від 23.06.2015р., в якій просить суд зменшити позовні вимоги у зв'язку із частковою оплатою відповідачем суми заборгованості та стягнути з ТзОВ «ЕКОГРІНЕН» 27 818,00грн. - основного боргу, 262,94грн. - 3% річних за період з 31.01.2015р. по 25.05.2015р., 9 995,75грн. - індекс інфляції за період з 31.01.2015р. по 25.05.2015р., а всього 38 076,69грн. Від решти позовних вимог відмовився.

Вказана заява, відповідаючи вимогам ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не суперечить законодавству України, не порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, є прийнятою судом.

Згідно пункту 17 інформаційного листа Вищого господарського суду України N 01-8/2351 від 20.10.2006 "Про деякі питання застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році та в першому півріччі 2006 року" та пункту 6 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/482 від 13.08.2008р., в разі зменшення позовних вимог, якщо його прийнято господарським судом, має місце нова ціна позову, виходячи із якої вирішується спір. При цьому будь-які підстави для припинення провадження у справі в частині зменшення позовних вимог у господарського суду відсутні.

Представник позивача в судовому засіданні зменшені позовні вимоги про стягнення з відповідача 38 076,69грн. заборгованості в т.ч.: основного боргу - 27 818,00грн., інфляційних втрат - 9 995,75грн. та 3% річних - 262,94 грн. підтримав в повному обсязі.

Отже, із уточнених позовних вимог і вирішується спір.

Представник відповідача в призначене судове засідання не прибув. 22.06.2015р. через канцелярію суду за вх. №01-59/44/15 подав клопотання в якому вказав, що позовні вимоги визнає повністю.

З метою уникнення обставин, що ускладнюють обов'язкове виконання можливого судового рішення просить розстрочити виконання зобов'язань з наступним інтервалом у часі:

до 23.07.2015р. - 10 934,14грн.,

до 23.08.2015р. - 10 934,14грн.,

до 23.09.2015р. - 10 934,14грн.,

до 23.10.2015р. - 10 934,14грн.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив про розстрочку виконання зобов'язань та просить суд відмовити в задоволенні даної заяви, оскільки підстави розстрочення виплати заборгованості відсутні.

Оскільки, в матеріалах справи є всі достатні документи, необхідні для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про судовий розгляд справи без участі представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд,-

в с т а н о в и в:

24 вересня 2014р. між фізичною особою-підприємцем Якимлюк Віталієм Івановичем (перевізником) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКОГРІНЕН» (замовником) був укладений договір на транспортно-експедиційне обслуговування (а.с. 9-11).

У п. 1.1. вказаного договору замовник доручив перевізнику за винагороду здійснювати організацію перевезення вантажу у міжнародних чи міських перевезеннях.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що організація перевезень відповідно до умов договору, Конвенції про договір міжнародних вантажів (КДПГ), Митної конвенції про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МПД, Європейської угоди про режим праці і відпочинку водіїв (ЕСТР), Конвенції про дорожнє перевезення небезпечних вантажів, Європейської угоди про перевезення вантажів, які швидко псуються, а також положеннями законодавчих та нормативних актів України.

Згідно п.п. 4.2., 4.4. договору, загальна сума договору складається з сум згідно заявок за період дії цього договору. У випадку необхідності сторони підписують акт звірки. За виконання транспортно-експедиційного обслуговування замовник зобов'язався перерахувати кошти на рахунок перевізника протягом 10 банківських днів після надання послуг. Датою оплати вважається дата надходження коштів на поточний рахунок перевізника.

Сторонами було узгоджено заявку на перевезення вантажів автомобільним транспортом, яка була підписана сторонами і на підставі якої перевізник взяв на себе зобов'язання надати послуги з перевезення вантажу - брикету на піддонах, вагою 22 000кг., за маршрутом с.Дерно, Волинська обл. (Україна) - м.Хомбург (Німеччина) (а.с.12).

Перевізник на підставі договору про надання транспортних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом від 24.09.2014р. та заявки від 24.09.2014р. виконав належним чином покладені на нього зобов'язання щодо надання послуг з перевезення вантажів, здійснивши в строки та в порядку передбаченому договором та заявкою доставку вантажів до пункту призначення та передання його вантажоодержувачу.

Належними та допустимими доказами виконання превізником своїх зобов'язань свідчить Акт здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) №1 від 20.01.2015р. підписаний та погоджений сторонами, на підставі якого замовник підтвердив відсутність претензій по об'єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) пов'язаних з перевезенням вантажу (брикети на піддонах) за маршрутом с.Дерно Волинська обл.,(Україна) - м.Хомбург (Німеччина), вартість наданих перевізником послуг з перевезення вантажу в сумі 30 818 грн.

Позивачем 19.03.2015р. на адресу відповідача - ТзОВ «ЕКОГРІНЕН» надсилались претензія щодо погашення заборгованості за надані транспортні послуги по перевезенню вантажів, яка останнім залишена без відповіді та задоволення (а.с. 16-18).

Відповідно до ст. 144 Господарського кодексу України, ст.11 Цивільного кодексу України обов'язки суб'єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, непередбачених законом, але таких які йому не суперечать.

Як встановлено, між сторонами виникли цивільні права та обов'язки на підставі договору на транспортно-експедиційне обслуговування (а.с.9-11).

Матеріалами справи підтверджено, що позивач на виконання умов договору здійснив перевезення на загальну суму 30 818,00грн., що підтверджується актом здачі-приймання робіт від 20.01.2015р., рахунком -фактурою №1 від 20.01.2015р. (а.с. 13-14). З них покупцем оплачена частково в сумі 3 000грн., що підтверджується платіжними дорученнями №8 від 26.01.2015р., №10 від 27.01.2015р., №7 від 23.01.2015р. (а.с.35-37).

Відповідно до ч.1 ст. 307 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов'язання. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності із ст.610, п. 1 ст. 611, п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи зазначене, позовна вимога про стягнення з відповідача 27 818,00 грн. основної заборгованості, підставна та підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв'язку із зазначеними обставинами, нараховані позивачем 3% річних згідно заяви про зменшення позовних вимог за період з 31.01.2015р. по 25.05.2015р. в сумі 262,94 грн. та індекс інфляції за період з 31.01.2015р. по 25.05.2015р. в сумі 9 995,75грн. нараховані підставно та підлягають до задоволення.

Оцінюючи подані стороною докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача за договором на транспортно-експедиційного обслуговування від 24.09.2014р. підтверджена матеріалами справи, відповідачем не спростована підлягає задоволенню в сумі 38 076,69 грн. в т.ч.: 27 818,00 грн. основного боргу; 9 995,75 грн. - інфляційних втрат та 262,94 грн. - 3% річних.

Клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення до задоволення не підлягає. Розстрочка сплати заборгованості на підставі рішення суду може бути надана виключно як спосіб забезпечення виконання рішення суду, при цьому розстрочка може бути надана виключно при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи утруднюють його виконання, а тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 43 ГПК України. Тобто, до заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи утруднення виконання рішення.

Крім того, вирішуючи питання про надання розстрочки виконання зобов'язання, суд враховує не тільки матеріальне становище боржника, але й матеріальні інтереси стягувача, оскільки невиконання протягом тривалого часу зобов'язання перед своїм контрагентом за договором порушує і матеріальні інтереси стягувача та може призвести до негативних наслідків для нього.

Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження № 14 від 26.12.2003р " передбачено, що при вирішенні заяв сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення потрібно мати на увазі, що відповідно до ст. 121 ГПК їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Підставою для відстрочки, розстрочки рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (Постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р., № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України").

Водночас, відповідач не надав належних доказів для надання розстрочки, посилається на важкий фінансовий стан, однак дану обставину не підтвердив відповідними доказами.

Оскільки розгляд справи в суді доведено з вини відповідача, то судові витрати по справі, на підставі ст. 44,49 ГПК України, слід покласти на нього.

Керуючись ст.ст. 144, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 307, 526, 527, 530, 610, 611, 612, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст.22, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКОГРІНЕН» (45612, Волинська обл., Луцький р-н, смт. Торчин, вул. Івана Франка,19, ) на користь фізичної особи-підприємця Якимлюк Віталія Івановича (44354, Волинська обл., Любомльський р-н, м.Любомль, вул. Поштова,11, ідентифікаційний код ) 38 076,69 грн. в т.ч.: 27 818,00 грн. основного боргу; 9 995,75 грн. - інфляційних втрат, 262,94 грн. - 3% річних та 1 827,00 грн. в повернення витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду, у відповідності до ст.85 ГПК України, набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.84 цього Кодексу.

Повний текст рішення складене 24.06.2015р.

Суддя В. М. Дем`як