РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

24 червня 2015 року Справа № 906/629/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Саврій В.А.

судді Дужич С.П. ,

судді Мамченко Ю.А.

секретар судового засідання Баклан Н.С.,

розглянувши апеляційну скаргу позивача - публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Житомирської області від 25.05.15 р. у справі №906/629/15 (суддя Сікорська Н.А.)

за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м.Київ)

до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" (м.Користишів, Житомирська область)

про стягнення 165384,09 грн.

За участю представників сторін:

Позивача: не з'явився;

Відповідача: ОСОБА_1 (дов.№ 78/8 від 13.05.15р.)

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 25.05.15р. у справі №906/629/15 позов публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" про стягнення 165384,09 грн. задоволено частково. Зменшено розмір пені.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 90343,83 грн. основного боргу; 13233,31грн. пені; 13014,21 грн. штрафу; 10024,40 грн. 3% річних; 25351,08 грн. інфляційних нарахувань; 3303,13 грн. судового збору. В решті позову відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги відповідають чинному законодавству і фактичним обставинам справи, підтверджені належними доказами, однак, наявні підстви для зменшення пені до 13233,31 грн. та зменшенні штрафу до 13014,21 грн., а в частині стягнення 198,07 грн. пені та 35,44 грн. 3% річних слід відмовити за безпідставністю позовних вимог (арк.справи 81-83).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач ПАТ «НАК «Нафтогаз України» звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі зокрема зазначає, що рішення, прийняте судом першої інстанції в частині відмови щодо задоволення штрафних санкцій, винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права виходячи з наступного.

Викладення у рішенні господарського суду Вінницької області лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог статті 4-2 ГПК України щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Зазначає, що у рішенні суду першої інстанції не зазначено будь-яких доказів на підставі яких прийнято рішення про зменшення розміру стягуваної суми пені та штрафу, не викладено доводи на підставі яких відхилено докази позивача, тому оскаржуване рішення не відповідає нормам чинного законодавства.

Вважає, що господарським судом Хмельницької області при вирішенні питання щодо зменшення пені, всупереч п.3 ст.83 ГПК України п.3.17.4 Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», не було встановлено чи є даний випадок винятковим.

Звертає увагу, що сторони визначили вид забезпечення виконання зобов'язання (пеня) пунктом 7.2 договору, та вже заздалегідь визначили розмір неустойки за неналежне виконання зобов'язання, а тому суд неправомірно, самостійно визначив розмір пені.

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" закуповує за зовнішньоекономічними контрактами природний газ, якими встановлені чіткі строки розрахунків за поставлений газ, а також жорсткі санкції за порушення цих строків. Внаслідок недотримання та несвоєчасного проведення розрахунків за спожитий природний газ позивач змушений залучати комерційні кредити за ринковими відсотковими ставками, що складають 20-24% річних. Єдиним джерелом часткової компенсації понесених позивачем втрат є стягнення з боржників пені у розмірі передбаченої умовами договорів, однак місцевий господарський суд не врахував особливі обставини щодо діяльності позивача.

Також, позивач не лишає поза увагою той факт, що у відповідності до звіту про фінансові результати за 9 місяців 2014 року за невиконання зобов'язань контрагентами, в даному випадку таких, як підприємство відповідача, збиток компанії складає більше 62 мільярди гривень.

В обґрунтування позиції щодо неправомірного зменшення судом першої інстанції пені, яка підлягає стягненню з відповідача, позивач посилається на ряд постанов Вищого господарського суду України, а саме: №921/186/13-г від 29.05.2014р., №921/185/13-г від 08.05.2014р., №17/5014/2629/2012 від 03.06.2014р., №904/1610/13-г від 25.07.2013р., №5023/4891/12 від 06.06.2013р. та ін., в яких доведено, що перебування відповідача у важкому фінансовому становищі не є винятковим випадком в розумінні ст. 233 ГК України та п.3 ст. 83 ГПК України та це не є підставою для зменшення неустойки, яка підлягає стягненню.

На підставі викладеного, просить суд рішення господарського суду Житомирської області від 25.05.2015р. у справі №906/629/15 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у сумі 6557, 45 грн. та 7% штрафу у розмірі 6725,33 грн., прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог. В іншій частині - рішення залишити без змін.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 11.06.2015р. апеляційну скаргу ПАТ «НАК «Нафтогаз України» прийнято до провадження, справу призначено до слухання (арк.справи 88).

Відповідач не скористався правом надіслати відзив на апеляційну скаргу, що, відповідно ч.2 ст.96 ГПК України, не перешкоджає перегляду рішення місцевого господарського суду.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 24.06.2015р. представник відповідача заперечив проти доводів наведених в апеляційній скарзі, вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови позовних вимог щодо стягнення пені у сумі 6557, 45 грн. та 7 % штрафу у розмірі 6725, 33 грн. є законним та обгрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Позивач не забезпечив явку свого представника в судове засідання, причини неявки суду не повідомив, хоч про час та місце розгляду скарги був повідомлений у встановленому законом порядку (арк.справи 108).

Враховуючи приписи ст. 101 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, ст. 102 ГПК України про строки розгляду апеляційної скарги та той факт, що неявка в засідання суду представників сторін, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого рішення, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника позивача.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

30.03.2012р. Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" (покупець) уклали договір № 26-6/12-ТКЕ (Б) купівлі-продажу природного газу (арк.справи 11-17). та додаткову угоду до договору №1 від 06.07.2012р. (арк.справи 19).

Згідно п.1.1 договору, позивач зобов'язався передати у власність відповідачу у 2012 році природний газ, а відповідач в свою чергу взяв на себе зобов'язання прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання умов договору протягом березня-квітня 2012 року передав, а відповідач отримав природний газ на загальну суму 392741,32грн., що підтверджується актами приймання-передачі від 31.03.2012р. на суму 302900,39грн. та від 30.04.2013р. на суму 89840,93грн. (арк.справи 21, 22).

Як встановлено п.п. 6.1, 6.2 Договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п.6.2 Договору. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу.

Відповідач свої зобов'язання за договором щодо оплати отриманого природного газу виконав частково, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 90343,83 грн.

За приписами п.7.2 договору, у разі невиконання покупцем умов пунктів 6.1, 6.2 Договору, покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від суми простроченого платежу.

Позивач, на підставі п.7.2 договору, нарахував відповідачу 19889,79 грн. пені та 19739,54грн. штрафу. На підставі ч.2 ст. 625 ЦК України позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 25351,08 грн. інфляційних та 10059,84 грн. 3% річних.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як встановлено п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правовідносини між сторонами виникли на підставі договору купівлі-продажу природного газу № 26-6/12-ТКЕ (Б) від 30.03.2012р.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст.692 Цивільного кодексу України).

Положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України встановлено, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зазначене положення кореспондується зі ст.193 Господарського кодексу України, згідно якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивач виконав свій обов'язок щодо поставки товару своєчасно та в повному обсязі, поставивши відповідачу природного газу на загальну суму 392741,32грн. Натомість відповідач свої зобов'язання щодо оплати отриманого товару виконав не в повному обсязі, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість в розмірі 90343,83грн. Докази погашення такої заборгованості відповідачем в матеріалах справи відсутні.

Зважаючи на викладене, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 90343,83грн. основного боргу є обґрунтованими та такими, що підтверджуються матеріалами справи, а тому місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про їх задоволення.

Щодо позову в частині стягнення з відповідача пені та штрафу, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно положень ст.611 Цивільного кодексу України, разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки;

Отже, порушення відповідачем строків оплати за надані послуги, є порушенням зобов'язання, що відповідно до ст.611 Цивільного кодексу України тягне за собою правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплату неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка , що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

У розрахунку позивачем за отриманий природний газ за актом приймання - передачі від 31.03.2012р. пеню заявлено періодами з 20.04.2012р. по 20.10.2012р. на загальну суму 13114,90 грн.; за актом від 30.04.2012р. пеню заявлено з 20.05.2012р. по 19.11.2012р. на загальну суму 6774,89 грн.

Як було вірно встановлено судом першої інстанції, у розрахунку позивачем безпідставно в період нарахування пені за несвоєчасно проведені розрахунки за спожитий природний газ в березні 2012 р., включено дні, коли відповідач проводив оплати.

Пунктом 1.9 постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" роз'яснено судам, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок пені за несвоєчасно проведені розрахунки за спожитий природний газ в березні 2012 р., здійснений позивачем, та звіривши його з результатом, отриманим судом першої інстанції, погоджується з останнім, що розмір пені становить 12916,83 грн. Отже, загальна сума правомірно заявленої пені становить 19691,72 грн. (12916,83 грн. + 6774,89 грн.).

Тому, в частині стягнення 198,07грн. пені (19889,79грн. - 19691,72грн.) судом відмовлено правомірно.

За розрахунком позивача штраф нараховано на підставі п.7.2 договору за актом приймання - передачі від 31.03.2012р. на заборгованість в сумі 192152,48 грн., яка прострочена понад 30 днів та складає 13450,67грн.; за актом від 30.04.2012р., та за його розрахунком склав 6288,87грн.

Перевіривши правильність нарахування штрафу в сумі 19739,54грн., суд першої інстанції правомірно встановив, що заявлена сума є вірною та підлягає до стягнення.

Місцевий господарський суд задовольнив клопотання відповідача про зменшення розміру пені та штрафу на 50%, при цьому, лише тих, які нараховані за несвоєчасно проведені розрахунки за природний газ, отриманий в березні 2012 р., відповідно до 6458,42 грн. пені та до 6725,34 грн. штрафу.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно ч.1 ст.233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Положеннями ст.83 ГПК України передбачено право господарського суду, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Юридичний аналіз наведених правових норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є єдиним постачальником природного газу для населення та потреб установ та організацій, що фінансуються з державного бюджету та місцевого бюджету м.Коростишів; підприємство не є комерційною організацією, інших джерел прибутку, крім дольового відщеплення за надані послуги з транспортування газу для підприємства не існує. Також, відповідач, за спожитий природний газ в березні 2012 р. на суму 302900,39 грн., провів розрахунки в сумі 302397,49 грн. Неоплаченою є лише частина - в сумі 502,90 грн.

Отже, зменшуючи розмір пені, суд першої інстанції врахував фінансове становище відповідача, позивача, загальну економічну ситуацію, яка склалась в країні, високий ступінь інфляційних процесів в економіці країни.

Зважаючи на вищевикладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком, про винятковість обставин та наявність підстав для зменшення розміру пені та штрафу, нарахованих за несвоєчасно проведені розрахунки за спожитий природний газ в 2012 р., а саме - стягненню з відповідача підлягає сума пені в розмірі 13233,31 грн. (6458,42 грн. + 6774,89 грн.) та 13014,21 грн. штрафу (6725,34 грн. + 6288,87 грн.).

Позивачем також було заявлено вимоги про стягнення з відповідача 10059,84 грн. 3% річних та 25351,08 грн. інфляційних нарахувань.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача (арк.справи 10), 3% річних нараховано періодами з 20.04.2012р. по 16.02.2015р. на заборгованість, яка існувала у відповідний час, які складають 10059,84грн.

Перевіривши в апеляційному провадженні розрахунок 3% річних, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про помилки в розрахунку, оскільки позивач включив в період прострочки в оплаті дні, в які відповідач проводив розрахунки. Задоволенню підлягає 3% річних, які складають 10024,40грн., а частині стягнення 35,44грн. 3% річних (10059,84грн. - 10024,40грн.) підлягає відмові.

Позивачем також було заявлено до стягнення інфляційні нарахування в сумі 25351,08 грн. заявлені до стягнення за період з травня 2012р. по січень 2015р. на заборгованість за спожитий природний газ в квітні 2012 р. в сумі 89840,93грн.

Перевіривши в апеляційному провадженні розрахунок інфляційних, колегія суддів погоджується з висновком про правильність та правомірність їх нарахування, та задоволення в цій частині в повному обсязі.

З огляду на все вищевикладене, позовні вимоги правомірно задоволено (із врахуванням зменшення пені та штрафу) в сумі 151966,83 грн., з яких 90343,83 грн. - основний борг, 13233,31грн. - пеня, 13014,21грн. - штраф, 10024,40 грн. - 3% річних, 25351,08 грн. - інфляційні нарахування, та відмовлено в частині стягнення 198,07грн.пені та 35,44 грн. 3% річних за безпідставністю позовних вимог.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доводи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.104 Господарського процесуального кодексу України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права і його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 33, 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Житомирської області від 25.05.15 р. у справі №906/629/15 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Мамченко Ю.А.