ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

09 квітня 2015 року Справа № 922/835/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіМачульського Г.М.
суддів:Бакуліної С.В.,
Волковицької Н.О.,
Грейц К.В.,
Добролюбової Т.В.
перевіривши заявуАрбітражного керуючого Чаговець Тетяни Пилипівни

про перегляд Верховним Судом України
судового рішенняВищого господарського суду України від 05.02.2015
у справі№ 922/835/14
за заявоюфізичної особи-підприємця ОСОБА_7
провизнання банкрутом,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 07.04.2014 порушено провадження у даній справі про банкрутство Фізичної особи-підприємця ОСОБА_7, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, інше.

Постановою Господарського суду Харківської області від 17.04.2014 у цій справі визнано ФОП ОСОБА_7 банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру; призначено ліквідатором боржника арбітражного керуючого Тищенко Оксану Іванівну, інше.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 24.11.2014 у наведеній справі апеляційну скаргу Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції міста Харкова Головного управління Міндоходів Харківської області (далі - Основ'янська ОДПІ) залишено без задоволення, а постанову Господарського суду Харківської області від 17.04.2014, залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 05.08.2014 у даній справі касаційну скаргу Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції міста Харкова Головного управління Міндоходів Харківської області задоволено частково, постанову Харківського апеляційного господарського суду від 24.11.2014 та постанову Господарського суду Харківської області від 17.04.2014 скасовано, припинено провадження у справі.

Арбітражний керуючий Чаговець Тетяна Пилипівна звернулася із заявою про перегляд Верховним Судом України цієї постанови Вищого господарського суду України від 05.02.2015, в якій просить скасувати зазначену постанову.

Заяву, з посиланням на постанови Вищого господарського суду України від 19.11.2013 у справі №905/4721/13, від 05.04.2011 у справі № Б-39/115-09, мотивовано неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статті 53 Цивільного кодексу України, внаслідок чого ухвалено різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах.

Перевіривши заяву про перегляд постанови суду касаційної інстанції та додані до неї матеріали, колегія судів не вбачає підстав для допуску даної справи до провадження Верховного Суду України з огляду на таке.

Відповідно до статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) заява про перегляд судових рішень господарських судів може бути подана виключно на таких підставах: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, внаслідок чого ухвалено різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом. Ухвалення різних за змістом судових рішень (пункт 1 цієї статті) матиме місце в разі, коли суд (суди) касаційної інстанції у розгляді двох чи більше справ за подібних предмета і підстав позову, змісту позовних вимог та встановлених судом фактичних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) неоднакових правових висновків, покладених в основу цих судових рішень. При вирішенні питання допуску справи до провадження Верховного Суду України враховується сукупність всіх наявних складових ознак неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

У постанові від 05.02.2015 у справі №922/835/14, на яку подана заяву про перегляд, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що звертаючись із заявою про порушення справи про банкрутство щодо фізичної особи-підприємця, в порядку статей 90-92 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції чинній на момент порушення провадження у справі про банкрутсво), ФОП ОСОБА_7 не дотримався вимог, встановлених статтями 10-11 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", які б свідчили про наявність або загрозу неплатоспроможності, а відтак, провадження у справі підлягає припиненню.

У постанові від 19.11.2013 у справі №905/4721/13, на яку посилається заявник, суд касаційної інстанції погодився з висновками суду апеляційної інстанції стосовно того, що із заявою про порушення справи про банкрутство, на підставі статей 11, 12, 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в порядку процедури банкрутства боржника, що ліквідується власником), звернувся сам божник, оскільки майна боржника недостатньо для задоволення вимог кредиторів, що підтверджується звітом про інвентаризацію майна вартість якого складає 46207 грн, а загальна сума безспірної заборгованості перед усіма кредиторами становить 55246,79 грн; заборгованість з заробітної плати - 10167,77 грн, що підтверджується проміжним ліквідаційним звітом.

У постанові від 05.04.2011 у справі №Б-39/115-09, на яку також посилається заявник, суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що із заявою про порушення справи про банкрутство, в порядку статті 47 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", звернувся саме боржник, що свідчить про визнання ним обставин наявності боргу, а тому, спеціальним Законом, в даному випадку, не вимагається подання при зверненні з заявою про порушення справи про банкрутство, за вимогами статті 47 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", доказів безспірності вимог кредиторів, у зв'язку з чим висновок суду апеляційної інстанції про відсутність доказів безспірності грошових вимог кредиторів до боржника, в розумінні Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", є помилковим.

З наведеного вбачається, що відповідні правові висновки, покладені в основу згаданих постанов суду касаційної інстанції, не можна розцінювати як ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, оскільки при їх прийнятті суд касаційної інстанції виходив з різних фактичних обставин справи.

Що ж до посилання заявника на неоднакове застосування судом касаційної інстанції положення статті 53 Цивільного кодексу України, то зі змісту постанови, про перегляд якої просить заявник, вбачається, що судом касаційної інстанції не застосовувалась зазначена норма матеріального права.

Крім того, колегією суддів встановлено, що в заяві про перегляд постанови суду касаційної інстанції заявник порушує питання переоцінки доказів та неповного дослідження обставин справи, що не може бути, як вбачається із приписів статті 11116 ГПК України, підставою для допуску справи до провадження Верховного Суду України.

За змістом глави 5 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та розділу ХІІ2 Господарського процесуального кодексу України основною метою діяльності Верховного Суду України є створення однакової судової практики застосування норм матеріального права та усунення порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Таким чином, правова оцінка повноти дослідження обставин справи попередніми судовими інстанціями під час перегляду справи в порядку, визначеному розділом ХІІ2 Господарського процесуального кодексу України, не здійснюється.

Крім того, як на підставу для допуску справи до провадження Верховного Суду України, заявник послався на постанову Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 25.11.2014 у справі № Б-50/211-10, та мотивував її також неоднаковим застосуванням Вищим господарським судом України і Судовою палатою у господарських справах Верховного Суду України одних і тих самих норм права, внаслідок чого ухвалено різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах.

Однак до судових рішень, на які у відповідній заяві може бути здійснено посилання на підтвердження підстави, встановленої пунктом 1 статті 11116 ГПК України, не належать судові рішення Верховного Суду України в господарських та адміністративних справах, який відповідно до положень глав 4, 5 розділу ІІ Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є найвищим судовим органом у системі судів загальної юрисдикції, а не судом касаційної інстанції.

З огляду на викладене, підстави для допуску даної справи до провадження Верховного Суду України, відсутні.

Керуючись статтями 86, 11116 - 11121 ГПК України,

У Х В А Л И В:

Відмовити Арбітражному керуючому Чаговець Тетяні Пилипівні у допуску справи №922/835/14 до провадження Верховного Суду України.

Головуючий суддя СуддіГ.Мачульський
С.Бакуліна
Н.Волковицька
К.Грейц
Т.Добролюбова