КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2015 р. Справа№ 911/5496/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Смірнової Л.Г.

Чорної Л.В.

при секретарі судового засідання - Ставицькій Т.Б.

за участю представників:

від позивача: Тихонов В.В., представник за довіреністю №296 від 06.04.2015р.;

від відповідача: не з'явились;

від третьої особи: не з'явились;

Розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімакс»

на рішення Господарського суду Київської області від 10.03.2015р. (підписано-16.03.2015р.)

у справі №911/5496/14 (суддя: Бабкіна В.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімакс»

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Бурковського Костянтина Геннадійовича

про стягнення 7 634 882,22 грн.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Актив-Банк» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімакс» (далі - відповідач) про стягнення 7634882,22 грн., з яких: 7 087 160,00грн. основного боргу, 477 655,18грн. суми заборгованості за простроченими процентами, 19 583,16грн. пені, 50 483,88грн. суми заборгованості за нарахованими процентами.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначав про те, що в порушення умов кредитного договору від 02.10.2007р. №1002/02 із змінами та доповненнями, відповідач заборгованість по кредиту, проценти за користування кредитними коштами та штрафні санкції в порядку, розмірі та строки, визначені кредитним договором не сплатив.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 24.12.2014р. позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №911/5496/14, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Бурковського Костянтина Геннадійовича.

Рішенням Господарського суду Київської області від 10.03.2015р. у справі №911/5496/14 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімакс» на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» - 7087160,00грн. основного боргу, 528139,06 грн. відсотків за користування кредитом, 19583,16грн. пені. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімакс» в доход Державного бюджету України 73080, 00грн. витрат по сплаті судового збору.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції послався на умови кредитного договору від 02.10.2007р. №1002/02 із змінами та доповненнями, меморіальні ордери, виписки по особовим рахункам про стан заборгованості відповідача та подані позивачем довідки про стан виконання умов кредитного договору, інші матеріали.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Хімакс» звернулось з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просило скасувати рішення Господарського суду Київської області від 10.03.2015р. у справі №911/5496/14 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

У доводах апеляційного оскарження відповідач посилався на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апелянт вказував, що під час розгляду спору у суді першої інстанції суд зобов'язував провести звірку взаєморозрахунків з наданням результату місцевому господарському суду. Скаржник зазначав, що позивачем акт звірки був направлений лише 08.03.2015р., а відповідачем отриманий 11.03.2015р. після прийняття рішення по справі Господарським судом Київської області. Апелянт звертав увагу суду апеляційної інстанції на те, що в акті звірки, який був ним отриманий, значилась сума заборгованості 7 615 299,06грн., тоді як у судовому рішенні та у позовній заяві зазначено суму заборгованості у розмірі 7 634 881,22грн.

Серед інших доводів, апелянт зазначав, що позивач, окрім вимог до боржника, подав ще позовну заяву до Макарівського районного суду Київської області про стягнення заборгованості за кредитним договором №1002/02 від 02.10.2007р. до поручителя - Бурковського Костянтина Геннадійовича, чим фактично здійснює подвійне стягнення за одним і тим же кредитним договором.

Згідно Протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями від 02.04.2015р., апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімакс» на рішення Господарського суду Київської області від 10.03.2015р. у справі №911/5496/14 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: Кропивна Л.В. (головуючий), судді: Смірнова Л.Г., Чорна Л.В.

Розпорядженням Керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2015р. №09-52/465/15 у зв'язку з перебуванням судді Смірнової Л.Г., яка не є головуючим суддею, у відпустці відповідно до ч. 7 ст. 15 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд», призначено повторний автоматизований розподіл справи №911/5496/14.

Згідно Протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями від 06.04.2015р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімакс» на рішення Господарського суду Київської області від 10.03.2015р. у справі №911/5496/14 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: Кропивна Л.В. (головуючий), судді: Чорна Л.В., Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2015р. у справі №911/5496/14 (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Кропивна Л.В. (доповідач), судді: Чорна Л.В., Мальченко А.О.) вказану апеляційну скаргу прийнято до провадження, а її судовий розгляд призначено на 29.04.2015р. о 12-40год.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.04.2015р. виправлено описку, допущену в резолютивній частині ухвали Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2015р. у справі №911/5496/14. В пункті другому резолютивної частини ухвали Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2015р. у справі №911/5496/14 виправлено дату та час судового засідання з «29.04.2015р. о 12-40год.» на - «22.04.2015р. о 15-10год.».

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду №09-52/697/15 від 22.04.2015р. у зв'язку з перебуванням судді Чорної Л.В., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у відпустці, призначено повторний автоматичний розподіл справи №911/5496/14.

Відповідно до Протоколу про повторний автоматичний розподіл справи між суддями від 22.04.2015р. справу призначено колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя - доповідач): Кропивна Л.В. судді: Жук Г.А., Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.04.2015р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімакс» на рішення Господарського суду Київської області від 10.03.2015р. у справі №911/5496/14 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя: Кропивна Л.В., судді: Жук Г.А., Мальченко А.О.

22.04.2015р. до Київського апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімакс» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.04.2015р. у зв'язку з неявкою у судове засіданні представників відповідача та третьої особи, задоволенням клопотання відповідача про відкладення розгляду апеляційної скарги, розгляд апеляційної скарги відкладено на 27.05.2015р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.05.2015р., у зв'язку з неявкою у судове засідання представників сторін та третьої особи, розгляд апеляційної скарги відкладено на 17.06.2015р.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 17.06.2015р. у зв'язку з перебуванням судді Жук Г.А та судді Мальченко А.О. на навчанні з підвищення кваліфікації, здійснено заміну у складі колегії суддів у даній справі на наступний: головуючий суддя - Кропивна Л.В., судді: Смірнова Л.Г., Чорна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.06.2015р. прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімакс» на рішення Господарського суду Київської області від 10.03.2015р. у справі №911/5496/14 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя: Кропивна Л.В., судді: Смірнова Л.Г., Чорна Л.В.

У судове засідання 17.06.2015р. представники відповідача та третьої особи не з'явились. Про час та місце судового засідання відповідач був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення( вх.№09-33/22706/15 від 12.06.2015р.), про що міститься підпис представника відповідача про вручення йому копії ухвали Київського апеляційного господарського суду від 27.05.2015р. Про причини неявки відповідач суд не повідомив, заяв та клопотань від нього не надходило.

Щодо повідомлення третьої особи, Бурковського Костянтина Геннадійовича, слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

Відповідно до п. 3.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (стаття 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців").

Крім того, відповідно до п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

З матеріалів справи вбачається, що всі процесуальні документи суду апеляційної інстанції, включно і ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 27.05.2015 р. про відкладення розгляду апеляційної скарги у справі, було направлено судом апеляційної інстанції Бурковському Костянтину Геннадійовичу (третій особі) на адресу: 08010, Київська область, смт. Корда, вул. Партизанська, 68, яка зазначена у позовній заяві, у Договорах поруки та копії паспорта.

Згідно довідки про причини повернення, що міститься на конверті, в якому повернулась ухвала Київського апеляційного господарського суду від 27.05.2015р. значиться відмітка - «за зазначеною адресою не проживає».

Таким чином, третя особа була належним чином повідомлена судом про час та місце розгляду справи, проте своїми процесуальними правами на участь у судовому засіданні не скористалася.

Відповідно до п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ч.3 ст.22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Крім того, статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Оскільки явка учасників судового процесу не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22, 27 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, Київський апеляційний господарський суд дійшов до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті в судовому засіданні 17.06.2015р. за відсутності представників відповідача та третьої особи.

У судовому засіданні 17.06.2015р. представник позивача просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуваний судовий акт залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 02.10.2007р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Комерційний банк «Актив-Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Актив Банк», (надалі - банк, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Хімакс» (надалі - позичальник, відповідач), був укладений Кредитний договір №1002/02 (далі - Кредитний договір), за умовами якого банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію і надає йому кредити, заборгованість за якими в сумі не перевищує 1500000,00 грн. на реконструкцію заводу та поповнення обігових коштів, з встановленою процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 18,0 % річних( п. 1.1. Кредитного договору).

Згідно з п. 1.2 договору позичальник зобов'язується погашати кредит з одночасним зменшенням ліміту кредитної лінії за наступним графіком: починаючи з жовтня 2009 року щомісячно, не пізніше 5 числа кожного місяця, частинами не менше ніж по 50000,00 грн., та кінцевим строком погашення заборгованості - не пізніше 30.03.2012р.

У відповідності з п. 2.1 договору банк відкриває для обліку наданого кредиту рахунок № 90 та для обліку процентів рахунок нарахованих доходів № 90.

Як передбачено пунктом 2.2 договору банк видає кредит позичальнику шляхом перерахування суми згідно пункту 1.3 на рахунок позичальника №90 у ТОВ «КБ «Актив-банк».

У відповідності до пункту 2.3. Кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються банком на фактично отриману позичальником суму кредиту та за фактичний термін користування ним з дня видачі кредиту по останній день строку погашення. Кількість днів для розрахунку процентів визначається методом факт/факт. Нарахування процентів здійснюється щомісячно, не пізніше 25 числа місяця, за повний поточний календарний місяць та в день строку погашення. Після настання строку погашення, якщо кредит не погашено, проценти продовжують нараховуватись, і банк має право стягнути з позичальника пеню та інші штрафні санкції, передбачені умовами цього договору. Позичальник сплачує нараховані проценти у валюті кредиту (гривні) щомісячно у строк, не пізніше останнього робочого дня поточного місяця, та в день строку погашення.

Відповідно до п. 4.1 договору за несвоєчасне погашення кредиту та/або сплату процентів та комісій банк має право стягнути з позичальника пеню у розмірі діючої на період прострочки подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочки.

Зміни та доповнення до цього договору оформляються додатковими угодами (договорами) в письмовій формі (п. 5.5 договору).

Так в подальшому, сторонами спору до Кредитного договору № 1002/02 від 02.10.2007р. було укладено ряд додаткових угод (договорів), а саме: від 02.06.2008p., 29.09.2009p., 30.09.2009p., 13.01.2010p., 01.06.2010р., 23.07.2010p., 05.08.2010p., 15.09.2010p., 05.10.2010p., 31.01.2011p., 17.02.2011р., 30.06.2011р., 02.08.2011р., 30.03.2012р., 29.03.2013р., 28.01.2014р., 03.02.2014р., 03.03.2014р., 02.06.2014р.

Відповідно до п. 1 Додаткового договору від 30.03.2012 року про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 1002/02 від 02.10.2007р. сторони дійшли згоди продовжити строк дії кредитного договору до 29.03.2013р., у зв'язку з чим, відповідно до п. 2 додаткового договору, банком для обліку наданого кредиту було відкрито рахунок №90, на який 30.03.2012р. було перенесено заборгованість за кредитом в сумі 9607160,00 грн.

03.03.2014 р. сторонами було укладено додатковий договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору №1002/02 від 02.10.2007 р., відповідно до умов якого сторони погодили встановити ліміт основного зобов'язання у сумі 7087160,00 грн. із сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 20% річних та строком виконання зобов'язання - до 27.03.2015 р.

Як вбачається з матеріалів справи, оскільки згідно з додатковим договором від 03.03.2014 р. про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 1002/02 від 02.10.2007 р. сторони дійшли згоди внести зміни та доповнення до кредитного договору, то заборгованість за кредитом, що станом на 04.03.2014р. становила 7087160,00 грн. та обліковувалась на рахунку № 90, була перенесена для її подальшого обліку на рахунок № 90. Для обліку простроченої заборгованості за кредитом банком було відкрито рахунок №90.

Відповідно до п. 10.1 додаткового договору від 03.03.2014р. сторонами погоджено поняття «негативні обставини та їх наслідки». Зокрема, негативною обставиною є невиконання або неналежне виконання клієнтом будь-яких зобов'язань за договором та/або договором (правочином) щодо забезпечення та/або будь-якими іншими договорами між банком та клієнтом, та/або будь-якими іншими договорами між клієнтом та фінансовими установами.

У відповідності з п. 10.2 додаткового договору, у випадку виникнення будь-якої негативної обставини, для клієнта, виключно на власний розсуд банку, можуть настати наслідки, зокрема, у вигляді дострокового повернення кредиту. Банк має право в односторонньому порядку вимагати від клієнта достроково повернути наданий клієнтові кредит в повному обсязі. Клієнт зобов'язаний, незважаючи на інші положення договору, виконати зазначену вимогу банку і повернути отриманий кредит в повному обсязі разом із нарахованою платою за кредитну операцію і штрафними санкціями, що підлягають сплаті клієнтом на користь банку, в строк не пізніше 30 календарних днів з дня направлення банком відповідної вимоги клієнту (пп. 10.2.1 п. 10.2 додаткового договору).

Забезпечення виконання зобов'язань позичальником (клієнтом), що виникають з кредитного договору № 1002/032 від 02.10.2007 р. (зі змінами та додатковими угодами до нього), між банком та Бурковським Костянтином Геннадійовичем (поручитель) 29.03.2013 р. було укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався перед банком нести солідарну відповідальність з Товариством з обмеженою відповідальністю «Хімакс» за кредитним договором № 1002/02 від 02.10.2007р. з усіма наступними змінами та доповненнями до нього.

03.03.2014 р. між банком та поручителем було укладено додатковий договір про внесення змін та доповнень до договору поруки від 29.03.2013 р., відповідно до якого поручитель зобов'язався перед банком нести солідарну відповідальність з ТОВ «Хімакс» за кредитним договором № 1002/02 від 02.10.2007 р. з усіма змінами та доповненнями до нього, відповідно до якого банк здійснює для позичальника або від його імені кредитні операції в загальному розмірі не більше 7087160,00 грн. строком до 27.03.2015 р. та сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 20 % річних.

Спір між сторонами виник та був переданий на вирішення до господарського суду у зв'язку з невиконанням позичальником грошових зобов'язань за Кредитним договором.

При винесенні оскаржуваного рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що несплата боржником заборгованості за кредитом, процентів за користування ним є підставою для стягнення вказаних сум в примусовому порядку та застосуванням до відповідача такої відповідальності, як стягнення пені.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції вірним, виходячи з наступного.

Як слідує з матеріалів справи, позивачем зобов'язання за кредитним договором виконувались належно, що підтверджується виписками по особовим рахункам ТОВ «Хімакс»: № 90 за період з 02.10.2007 р. до 02.02.2015 р., № 90 за період з 02.10.2007 р. до 02.02.2015 р., № 90 за період з 02.10.2007 р. до 02.02.2015 р., які додані до матеріалів справи, а також меморіальними ордерами, у тому числі - № 1503 від 02.10.2007 р. на суму 500000,00 грн., № 2141 від 25.12.2007 р. на суму 150000,00 грн., № 2119 від 24.01.2008 р. на суму 215000,00 грн., № 2552 від 27.02.2008 р. на суму 60000,00 грн., № 3666 від 04.03.2008 р. на суму 155885,00 грн., № 232 від 11.03.2008 р. на суму 107100,00 грн., № 6366 від 28.03.2008 р. на суму 185000,00 грн., № 377 від 04.04.2008 р. на суму 40000,00 грн., № 1025 від 08.05.2008 р. на суму 24000,00 грн., № 7485 від 26.06.2008 р. на суму 63015,00 грн., № 6573 від 31.05.2010 р. на суму 1220000,00 грн., № 2398 від 15.06.2010 р. на суму 694000,00 грн., № 3516 від 15.07.2010 р. на суму 674550,00 грн., № 1169 від 16.08.2010 р. на суму 748000,00 грн., № 6552 від 01.09.2010 р. на суму 53500,00 грн., № 4248 від 06.09.2010 р. на суму 60000,00 грн., № 2868 від 16.09.2010 р. на суму 635300,00 грн., № 3685 від 01.02.2011 р. на суму 2674413,00 грн., № 3776 від 01.03.2011 р. на суму 90900,00 грн., № 1123 від 24.03.2011 р. на суму 421900,00 грн., № 679 від 20.04.2011 р. на суму 450000,00 грн., № 9804 від 04.05.2011 р. на суму 107000,00 грн., № 4280 від 01.06.2011 р. на суму 395500,00 грн., № 4753 від 01.07.2011 р. на суму 116800,00 грн., № 5794 від 01.08.2011 р. на суму 122111,00 грн.

До відносин сторін підлягали застосуванню норми Цивільного кодексу України, які регулюють правовідносини кредиту та позики.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 1046, 1048, 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

В силу частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 Цивільного Кодексу України.

З матеріалів справи випливає, що позивач на адресу відповідача та третьої особи направив вимогу №7117/11 від 28.11.2014р. про дострокове повернення кредиту. За змістом вказаної вимоги банк вимагав у добровільному порядку та в найкоротші строки погасити заборгованість за кредитним договором у повному обсязі, яка станом на 14.11.2014р. становила 7634882,22 грн., у тому числі - 477655,18 грн. заборгованість за простроченими процентами, 19583,16 грн. пені, 7087160,00 грн. заборгованість за кредитом, 50483,88 грн. заборгованість за нарахованими процентами.

Вказана вимога залишена відповідачем без реагування, заборгованість не сплачена.

Відтак, як правильно встановив суд першої інстанції і підтверджується матеріалами справи, на момент прийняття судового рішення, заборгованість по тілу кредиту в сумі 7087160,00грн. за кредитним договором №1002/02 від 02.10.2007р. відповідачем не сплачена.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Як зазначено у статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з додатковим договором від 03.03.2014р. сторони умістили умову про встановлення ліміту основного зобов'язання у сумі 7087160,00 грн. із сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 20% річних.

Відсутність доказів належного виконання відповідачем своїх зобов'язань, передбачених Кредитним договором №1002/02 від 02.10.2007р. станом на день прийняття судом першої інстанції рішення, було підставою для примусового стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту в сумі 7087160,00грн., 477 655,18грн. суми заборгованості за простроченими процентами та 50 483,88грн. суми заборгованості за нарахованими процентами за період з 01.07.2014р. до 13.11.2014р.

У зв'язку з неналежним виконанням боржником грошових зобов'язань за Договором, кредитор вправі вимагати стягнення не лише суми боргу, а й передбачених договором пені.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1056 Цивільного кодексу України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Пунктом 4.1. Кредитного договору передбачено, що за несвоєчасне погашення кредиту та/або сплату процентів та комісій банк має право стягнути з позичальника пеню у розмірі діючої на період прострочки подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочки.

Поряд з цим, неустойка має компенсаційний характер і є не лише заходом, який стимулює боржника до належного виконання ним зобов'язань, але є мірою відповідальності за допущене правопорушення у зобов'язанні.

Перевіривши правильність виконаного позивачем розрахунку заявлених до стягнення пені, з врахуванням вимог процесуального законодавства, судова колегія погоджується із висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість вимог щодо пені у сумі 19 583,16грн., нарахованої за період з 01.08.2014р. по 14.11.2014р.

Судом апеляційної інстанції відхиляються за неспроможністю доводи апелянта з приводу того, що заборгованість за Кредитним договором №1002/02 від 02.10.2007р. становить 7 615 299,06грн., а не 7 634 881,22грн., як зазначено в оскаржуваному рішенні, з огляду на наступне.

Матеріали справи містять акт звірки взаєморозрахунків станом на 14.11.2014р. (а.с. 174, т. 1), доказами надіслання якого є копії фіскального чеку №9205 від 06.03.2015р. та опису вкладення у цінний лист від 06.03.2015р. (а.с. 175, т. 1).

За змістом вказаного акту звірки слідує, що сума боргу становить 7 615 299,06грн., з яких: сума основного боргу за кредитним договором - 7087160,00грн. та нараховані та несплачені відсотки за користування кредитом у розмірі - 528139,06 грн.

При цьому, сума 528139,06 грн. нарахованих та несплачених відсотків за користування кредитом складається з 477 655,18грн. суми заборгованості за простроченими процентами та суми 50 483,88грн. заборгованості за нарахованими процентами (528139,06 грн. = 477 655,18грн.+ 50 483,88грн.).

Отже, у вказаному акті не зазначено суму пені у розмірі 19 583,16грн. і тому саме на суму пені не збігаються загальні суми боргу, зазначені в акті та в рішенні.

Крім того, умотивовуючи наявність підстав для скасування прийнятого судом першої інстанції рішення у даній справі, скаржник вказував на подання позивачем позовної заяви і до поручителя по вказаному кредитному договору, а тому за твердженням апелянта, може мати місце подвійне стягнення.

Апелянт не врахував того, що відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України і майновий поручитель і боржник за основним зобов'язанням є солідарними боржниками; поручителя та кредитора зв'язують самостійні правовідносини, але одночасне звернення з позовом до поручителя і боржника не суперечить принципам солідарної відповідальності та приписам ст.ст. 543, 555-558 ЦК України.

В силу ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.

У відповідності до ч. 1 ст. 557 ЦК України боржник, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, повинен негайно повідомити про це поручителя.

Відповідно до ч. 2 ст. 556 ЦК України, у свою чергу, до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Отже, апелянт, який є боржником по основному зобов'язанні за Кредитним договором, спір про що вирішується в даному судовому процесі, посилаючись на наявність судового спору між кредитором та поручителем, в свою чергу ухиляється від своєї відповідальності за таким Кредитним договором.

Відповідно до пункту 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується.

З огляду на встановлене, судова колегія не вбачає підстав для скасування прийнятого судом першої інстанції рішення у даній справі, у зв'язку з чим апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімакс» на рішення Господарського суду Київської області від 10.03.2015р. у справі №911/5496/14 слід залишити без задоволення, а оскаржуваний судовий акт - без змін.

Відповідно до ст.49 ГПК України судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покладається на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімакс» на рішення Господарського суду Київської області від 10.03.2015р. у справі №911/5496/14 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Київської області від 10.03.2015р. у справі №911/5496/14 без змін.

2.Матеріали справи №911/5496/14 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді Л.Г. Смірнова

Л.В. Чорна