ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2015 р.Справа № 922/2316/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання Ліпчанській В.В.

розглянувши справу

за позовом Прокурора Дергачівського району Харківської області м. Дергачі в інтересах держави в особі Харківської обласної державної адміністрації, м. Харків 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: - Харківське обласне управління водних ресурсів, м. Харків
до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Міракс", м. Харків, 2) Дергачівської районної державної адміністрації, м. Дергачі,
про визнання недійсним розпорядження
за участю представників сторін:

прокурора - Зливки К.О. службове посвідчення №013773 від 06.12.12 р.;

позивача - ОСОБА_2 довіреність №01-53/847 від 09.02.15 р.;

1-го відповідача - ОСОБА_1 довіреність б/н від 12.05.15 р.;

2-го відповідача - не з'явився;

третьої особи - ОСОБА_3 довіреність №3 від 22.04.15 р.;

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Дергачівського району Харківської області в інтересах держави в особі Харківської обласної державної адміністрації звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідачів: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Міракс", 2) Дергачівської районної державної адміністрації, в якій прокурор просить визнати недійсним розпорядження Дергачівської районної державної адміністрації №1396 від 25.12.2009 р. "Про встановлення терміну дії договору оренди земельної ділянки та внесення змін до розпорядження голови районної державної адміністрації від 12 червня 2003 року №188". також прокурор просить визнати недійсною додаткову угоду до договору оренди землі від 07.07.2003 №242, укладену 08.06.2010 р. між Дергачівської районною державною адміністрацією і ТОВ "Міракс" та зареєстровану Харківською регіональною філією Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру". 17.06.2010 року за № 01. Крім того прокурор просить витребувати у 2-го відповідача на користь держави в особі Харківської обласної державної адміністрації земельну ділянку водного фонду загальною площею 79,512 га на території Слатинської селищної ради Дергачівського району за межами населеного пункту, отриману останнім на підставі розпоряджень Дергачівської районної державної адміністрації та відповідних договорів.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08 червня 2015 клопотання 1-го відповідача задоволено, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Харківське обласне управління водних ресурсів. Клопотання 1-го відповідача про відкладення розгляду справи задоволено. Клопотання 1-го відповідача про продовження строку розгляду справи задоволено та продовжено строк розгляду справи до 24 червня 2015 року. Розгляд справи відкласти на 22 червня 2015 р. о 11:00.

У судовому засіданні 22 червня 2015 року оголошувалась перерва до 23 червня 2015 року о 10:30.

Присутній представник прокуратури у судовому засіданні позовні вимоги підтримував та просив позов задовольнити.

Присутній представник 1-го відповідача у судовому засіданні надав клопотання: про витребування у Харківської обласної ради та у Прокуратури Харківської області доказів. Також представник 1-го відповідача надав клопотання про застування до позовних вимог прокуратури Дергачівського району строку позовної давності та у зв'язку із обізнаністю про наявність спірного розпорядження прокуратури Дергачівського району та Харківської обласної адміністрації у січні 2010 року, вважаючи, що строк на подання даної позовної заяви до суду просив у задоволенні позову відмовити.

Також представник 1-го відповідача надав клопотання про зупинення провадження у даній справі до розгляду Харківським окружним адміністративним судом справи№820/5840/15.

Крім того, 1-ий відповідач надав до суду письмові пояснення щодо правової позиції 1-го відповідача у справі, в якому зазначив, що у прокурора не має повноважень на представництво Харківської обласної державної адміністрації та викладено підстав неспроможності у вказаної особи представляти інтереси самостійно. Прокурором не доведено кому та яку шкоду заподіяно внаслідок протиправних дій Дергачівської районної адміністрації та чому полягає. Прокурором обрано невірний спосіб захисту у даних правовідносинах, оскільки підставою для відповідальності та застосування санкцій до 1-го відповідача є наявність складу господарського або цивільного правопорушення, але у даному випадку 1-ий відповідач не може відповідати за дії посадових осіб Дергачівської районної державної адміністрації. Також 1-ий відповідач зазначив, що прокурором не встановлено кількісні та якісні покращення 1-им відповідачем при землекористуванні спірною земельною ділянкою. 1-ий відповідач зазначив, що не допускається проведення перевірки без надання копії зазначеної постанови представнику підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, підпорядкованості, чи приналежності, фізичній особі - підприємцю, але прокурором Дергачівського району Харківської області не у встановленому Законом порядку проведено перевірку законності землекористування 1-го відповідача, втрутилась у його господарську діяльність, що зумовило звернення 1-го відповідача до Харківського окружного адміністративного суду із позовом про оскарження незаконних дій прокуратури Дергачівського району незаконними. Харківська обласна адміністрація була обізнана про наявність спірного розпорядження Дергачівської районної адміністрації за моменту його винесення, оскільки відповідно до Регламенту Харківської обласної державної адміністрації з метою здійснення контролю за діяльністю районних державних адміністрацій районні адміністрації надсилають перелік розпоряджень, виданих головами районних державних адміністрацій, за місяць на 7 день наступного місяця. Також 1-ий відповідач зазначив, що Дергачівська районна адміністрація надала в оренду спірну земельну ділянку в межах своєї компетенції, згідно ст. 122 Земельного кодексу України та спірним розпорядженням Дергачівської районної державної адміністрації встановлено, що спірна земельна ділянка 1-му відповідачу передана для вирощування товарної риби і спортивного та любительського рибальства.

Представник 2-го відповідача у судове засідання не з'явився. Надав 12 травня 2015 року відзив на позовну заяву в якому зазначив, розпорядження Дергачівської державної районної адміністрації №188 від 12.06.2003 року та №1396 від 25.12.2009 р. були прийняті в межах повноважень, на виконання вказаних розпоряджень ТОВ фірма "Міракс" було надано в оренду земельну ділянку, для вирощування товарної риби і організації спортивного та любительського рибальства. Також 2-ий відповідач зазначив, що прокурором пропущено строк позовної давності на звернення до суду, оскільки прокурор дізнався про існування розпорядження №1396 від 25.12.2009 р. в січні 2010 року, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Присутній представник третьої особи у судовому засіданні проти позову заперечував, письмових пояснень не надав.

Клопотання про витребування доказів судом залишається без задоволення з таких підстав. Згідно положень ст. 38 ГПК України сторона, прокурор, які порушують клопотання перед господарським судом про витребування доказів, повинні докладно зазначити: який доказ вимагається, підстави, з яких вони вважають, що ці докази має підприємство чи організація, і обставини, які можуть підтвердити ці докази.

Так, в клопотанні не зазначено, не вказано точно які саме обставини, можуть підтвердити відповідні документи, а також не підтверджено належними доказами значення, яке для правильного вирішення цієї справи можуть мати відповідні обставини. Тобто заявником клопотання не обґрунтовано, що витребувані ним докази відносяться до предмету доказування і відповідають принципу допустимості доказів (господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи ст. 34 ГПК України).

Також суд вважає за необхідне у задоволенні клопотання 1-го відповідача про зупинення провадження у справі відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до абз. З п.3.16. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Згідно положень ч. 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Зазначена норма визначає сукупність обставин, за наявністю яких провадження у справі підлягає зупиненню. Так, за змістом зазначеної норми такими обставинами є:

- розгляд іншої справи іншим судом;

- взаємозв'язок такої справи з справою, що розглядається;

- неможливість розгляду такої справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи.

Предметом позову у даній справі є визнання недійсними: розпорядження Дергачівської районної державної адміністрації №1396 від 25.12.2009 р. та додаткової угоди до договору оренди землі від 08.06.2010 р., яку укладено між 1-им та другим відповідачами, та витребування у 1-го відповідача земельної ділянки 2-го відповідача щодо надання в оренду земельної ділянки 1-му відповідача водного фонду загальною площею 79,512 га на території Слатинської селищної ради Дергачівського району за межами населеного пункту.

Предметом позову поданого 1-им відповідачем до Харківського окружного адміністративного суду є визнання незаконними дій прокуратури Дергачівського району Харківської області при проведенні перевірки ТОВ фірма "Міракс", тобто у разі задоволення даного позову буде встановлене порушення прокуратурою Дергачівського району, що не вплине на розгляд даної справи.

Враховуючи вищенаведене та те, що розгляд справи, яка знаходиться у Харківському окружному адміністративному суді не вплине на розгляд даної справи, а у даному разі на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів справи достатніх для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, відповідно до цього суд вважає за необхідне у задоволенні клопотання 1-го відповідача про зупинення провадження у справі відмовити.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши наявні у справі матеріали на предмет їх юридичної оцінки, дослідивши докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

Розпорядженням Дергачівської районної державної адміністрації №188 "Про передачу в оренду земельної ділянки водного фонду ТОВ фірма "Міракс" від 12.06.2003 року, 1-му відповідачу - ТОВ фірмі "Міракс" передані у тимчасове користування на умовах оренди водного фонду загальною площею 79,512 га, в тому числі: під водою 45,17 прибережна захисна смуга 34,335 га на території Слатинської селищної Дергачівського району за межами населеного пункту терміном на 10 років товарного риборозведення ("вирощування товарної риби").

Між Дергачівською районною державною адміністрацією (2-ий відповідач) та ТОВ фірмою "Міракс" на підставі розпорядження №188 від 12.06.2003 р. 07.07.2003 укладений договір оренди строком на 10 років земельної ділянки водного фонду загальною площею 79,5120 га, в тому числі: під 45,177 га, прибережна захисна смуга 34,3349 га, який 16.07.2003 посвідчений державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області та зареєстрований у реєстрі за № 2-1969.

Вказаний договір зареєстрований Дергачівською районною "ХРЦ ДЗК" у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі за від 07.07.2003 р.

Розпорядженням Дергачівської районної державної адміністрації від 25.12.2009р. №1396 встановлення терміну дії договору оренди земельної ділянки та внесення змін до розпорядження голови районної державної адміністрації від 12.06.2003 №188 та встановлений термін дії договору оренди земельної ділянки від 07.07.2003р. 50років.

Пунктом 2 цього розпорядження також внесені зміни до цілей призначення земельної ділянки, а саме: до слів "для вирощування товарної риби додані слова "і організації спортивного та любительського рибальства".

08.06.10 р. на підставі розпорядження Дергачівської районної державної адміністрації від 25.12.2009р. №1396 між Дергачівською районною державною адміністрацією та ТОВ фірмою "Міракс" 08.06.2010 укладена додаткова угода до договору землі від 07.07.2003 № 242, яка зареєстрована Харківською регіональною філією Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру", про що у Державному реєстрі земель здійснений запис від 17.06.2010 р. за № 01.

Відповідно до п.п. 1, 2 вказаної додаткової угоди термін дії первісного договору оренди земельної ділянки змінений з 10 років на 50 років та внесені зміни до цільового призначення земельної ділянки, а саме: до слів "для вирощування товарної риби" додані слова "і організації спортивного та любительського рибальства".

Прокурор вказує, що розпорядження Дергачівської районної державної адміністрації №1396 від 25.12.2009 р. та додаткова угода від 08.06.2010 р. до договору оренди землі від 07.07.2003 р. №242 не відповідають ч.1 ст. 122, ч.1 ст. 124 Земельного кодексу України, та у 2-го відповідача не було повноважень розпоряджатися земельною ділянкою із земель державної власності для таких потреб, як товарне риборозведення ("вирощування товарної риби, організація спортивного та любительського рибальства") та є незаконним. Ну думку прокурора зазначеним розпорядженням 2-му відповідачу передана в оренду земельна ділянка для товарного риборозведення, а також для спортивного та любительського рибальства, але оскільки розпорядження Дергачівської районної державної адміністрації №1396 від 25.12.2009 р. є незаконним, вказане розпорядження та додаткова угода до договору оренди землі від 07.07.2003 №242, укладену 08.06.2010 р. мають бути визнані судом недійсним.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, повністю, всесторонньо, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оцінивши надані сторонами докази та надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог учасників судового процесу, користуючись принципом обєктивної істини, принципами добросовісності, розумності та справедливості суд вважає, що позовні вимоги прокурора не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Господарського кодексу України (надалі ГК України), підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених ГПК України заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 121 Конституції України та ст. 5 Закону України "Про прокуратуру" на прокуратуру України покладено функцію представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Згідно зі ст. 36-1 Закону України "Про прокуратуру" підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загроза порушень інтересів держави.

Підставою представництва у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

Формами представництва є: звернення до суду з позовами або заявами про захист прав і свобод іншої особи, невизначеного кола осіб, прав юридичних осіб, коли порушуються інтереси держави, або про визнання незаконними правових актів, дій чи рішень органів і посадових осіб; участь у розгляді судами справ; внесення апеляційного, касаційного подання на судові рішення або заяви про їх перегляд за ново виявленими обставинами.

Прокурор самостійно визначає підстави для представництва у судах, форму його здійснення і може здійснювати представництво в будь-якій стадії судочинства в порядку, передбаченому процесуальним законом.

Прокурор або його заступник самостійно визначають і обґрунтовують в позовній заяві в чому виражається порушення інтересів держави або в чому існує загроза інтересам держави, і ця заява, згідно ст. 2 ГПК України, є підставою для порушення справи в господарському суді.

Порушення встановленого законом порядку володіння, користування і розпорядження землями, що перебувають у державній та комунальній власності, спричиняють шкоду державі і є підставою для втручання органів прокуратури, у тому числі для звернення з позовами до суду в інтересах держави щодо визнання договору оренди земельної ділянки недійсним.

Місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою.

Згідно з ст. 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить зокрема вирішення питань щодо використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля.

Як вказано у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. №6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" п.1.2.2.: з положень статей 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України, статей 11, 16, 167, 169, 374 ЦК України, статей 2, 8, 48, 133, 148, 152, 197 ГК України, статей 80, 84, 123, 124, 127, 128 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) випливає, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності (наданні земельних ділянок громадянам та юридичним особам у власність або в користування, відчуженні земельних ділянок державної або комунальної власності, укладенні, зміні, розірванні договорів купівлі-продажу, ренти, оренди земельної ділянки та інших договорів щодо земельних ділянок, встановленні сервітуту, суперфіцію, емфітевзису, в тому числі прийнятті державними органами та органами місцевого самоврядування відповідних рішень) діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок.

Відповідно до положень ст. 17 Земельного кодексу України встановлено, що до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Відповідно до п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України встановлено, до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Відповідні органи виконавчої влади - необхідно розуміти - територіальні.

Відповідно до розпорядження КМУ від 10.05.1999 №391-р встановлено, що центральним та місцевим органам виконавчої влади у взаємовідносинах з рибницькими та рибальськими, включаючи риболовецькі, господарствами, що займаються риборозведенням, вирощуванням товарної риби, виловом, переробкою та збутом власної рибопродукції (незалежно від організаційно-правових форм) виходити з того, що ці підприємства є сільськогосподарськими товаровиробниками.

Відповідно до ч.3 ст.122 Земельного кодексу України, районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва.

Таким чином, Дергачівська районна державна адміністрація діяла в межах своїх повноважень при прийнятті розпорядження №188 "Про передачу в оренду земельної ділянки водного фонду ТОВ фірма "Міракс" від 12.06.2003 року та на виконання зазначеного розпорядження між 1-им та 2-им відповідачами було укладено договір від 07.07.03 р. про надання в оренду ТО фірмі "Міракс" земельної ділянки водного фонду.

У вищевказаному розпорядженні Дергачівської районної державної адміністрації вказано, що земельна ділянка водного фонду передається: "для вирощування товарної риби.

Розпорядження Дергачівської державної районної адміністрації №1396 від 25.12.2009 р. яке прокурор вважає незаконним лише вносить зміни щодо строку надання в оренду ТОВ фірмі "Міракс", а саме продовжує строк надання в оренду з 10 років на 50 років, при цьому розпорядження №188 від 12.06.2003 р. залишилось в силі.

Таким чином, визнання недійсним розпорядження, яке вносить зміни до строку за умови дійсності розпорядження №188 від 12.06.2003 р. є неможливим.

Також, прокурор просить визнати недійсним додаткову угоду до договору оренди землі від 07.07.2003 №242, укладену 08.06.2010 р. між 1-им та другим відповідачами.

На підставі ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків виникають з договорів та інші правочини. Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать ст. 174 Господарського кодексу України.

Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту. Загальні положення про договір визначені статям 626-637 ЦК України, а порядок укладення, зміна і розірвання договору статями 638-647, 649, 651-654 ЦК України. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Договір є обовязковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. У разі зміни договору зобовязання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобовязання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобовязання змінюються або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

У відповідності до п. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 179 ГК України встановлено, що майново-господарські зобовязання, які виникають між субєктами господарювання або між субєктами господарювання і не господарюючими субєктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобовязаннями. Виконання господарських зобовязань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбачених законодавством України.

Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є для чинності правочину, зокрема, (а) зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; (б) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; (в) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, - недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Під господарською діяльністю розуміється діяльність субєктів господарювання у сфері суспільного виробництва спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність (ст. 3 ГК України).

Згідно п. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Суд зазначає, що п. 3 ст. 215 ЦК України передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Стаття 207 ГК України, також передбачає, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Суд вважає безпідставними позовні вимоги прокурора про визнання недійсною: додаткової угоди від 08.06.2010 р. до договору оренди земельної ділянки №242 від 07.07.2003 р., якою продовжується строк дії договору з підстав перевищення Дергачівською районною державною адміністрацією своїх повноважень, при цьому не визнаваючи недійсним договір оренди земельної ділянки №242 від 07.07.2003 р., яким 2-му відповідачу була надана спірна земельна ділянка.

Враховуючи вищенаведене та те, що відсутні підстави для визнання недійсними розпорядження №1396 від 25.12.2009 р. та додаткової угоди до договору оренди землі від 08.06.2010 р. про продовження строку оренди землі, а договір оренди земельної ділянки №242 від 07.07.2003 р. і розпорядження №188 від 12.06.2003 року про надання земельної ділянки в оренду 2-му відповідачу є діючими, суд вважає позовні вимоги прокурора про витребування у 2-го відповідача на користь держави в особі Харківської обласної державної адміністрації земельної ділянки водного фонду загальною площею 79,512 га на території Слатинської селищної ради Дергачівського району за межами населеного пункту, отриману останнім на підставі розпоряджень Дергачівської районної державної адміністрації та відповідних договорів необгрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, суд вважає за необхідне у задоволенні заяви про застосування строку позовної давності - відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача, але оскільки прокурор звільнений від сплати судового збору, судовий збір у даному випадку не стягується.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 43, 47, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 30.06.2015 р.

Суддя ОСОБА_4