ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2015 року Справа № 912/41/15-г

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Виноградник О.М. ( доповідач)

суддів: Лисенко О.М., Білецька Л.М. (зміни у складі колегії суддів на підставі розпорядження секретаря судової палати від 22.06.2015р.)

секретар: Ситникова М.Ю.

Представники сторін:

позивача - Любімий О.М., дов. № б/н від 20.05.2015р.;

відповідача - Бойченко Л.В., дов. № 7 від 06.01.2015р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства «Креатив», м.Кіровоград та Фермерського господарства «Віктор», м.Попасна Луганської області

на рішення господарського суду Кіровоградської області від 12.05.2015 року по справі № 912/41/15-г

за позовом Фермерського господарства «Віктор», м.Попасна Попаснянського району Кіровоградської області

до Приватного акціонерного товариства «Креатив», м.Кіровоград

про стягнення 7 765 001,26 грн.

та за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства «Креатив», м.Кіровоград

до Фермерського господарства «Віктор», м.Попасна Попаснянського району Кіровоградської області

про стягнення 1 052 185,39 грн.

В судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст..ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 12.05.2015 року у справі № 912/41/15-г (колегія суддів: головуючий - Колодій С.Б., судді - Болгар Н.В., Макаренко Т.В.) первісний позов було задоволено частково, стягнено з ПрАТ «Креатив» м.Кіровоград на користь ФГ «Віктор» м.Попасна Луганської області 4 583 482,11 грн. основного боргу, 1516563,14 грн. суми боргу з урахуванням індексу інфляції, 135 698,08 грн. - 3% річних, 58 687,44 грн. судового збору; в задоволенні решти первісного позову - відмовлено; зустрічний позов задоволено частково, стягнено з ФГ «Віктор» на користь ПрАТ «Креатив» 1 010 015,06 грн. штрафу, 20 200,30 грн. судового збору, в іншій частині зустрічного позову - відмовлено (а.с.195-198, т.1).

Рішення господарського суду Кіровоградської області мотивовано в частині задоволення первісного позову - неналежним виконанням відповідачем своїх договірних зобов`язань по повній та своєчасній оплаті поставленої продукції, в частині відмови в первісному позові тим, що умовами договору не передбачено майнової відповідальності у виді сплати пені та її розмір, а також невірним (помилковим) нарахуванням позивачем інфляційних втрат; рішення в частині задоволення зустрічного позову мотивовано фактом неналежного виконання умов договору позивачем щодо дотримання строків поставки товару за договором, в іншій частині зустрічного позову було відмовлено, оскільки подвійна цивільно-правова відповідальність за одне і теж правопорушення не передбачена законодавством України.

Не погодившись із зазначеним рішенням, відповідач - ПрАТ «Креатив» подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Кіровоградської області від 12.05.2015 року по цій справі в частині часткової відмови в задоволенні зустрічного позову, просить прийняти нове рішення, яким задовольнити зустрічні позовні вимоги в повному обсязі, зокрема, з таких підстав:

- господарським судом невірно визначена правова природа нарахованих за договором грошових сум, неправильно застосовані до спірних відносин ст.ст.546, 549 ЦК України, оскільки договором були передбачені відповідальність за порушення строків поставки та відповідальність за невиконання умов договору, що є окремими правопорушеннями.

Також не погодившись з рішенням господарського суду Кіровоградської області, його оскаржив в апеляційному порядку позивач по справі - Фермерське господарство «Віктор», посилається на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення при прийнятті господарським судом рішення в частині задоволення зустрічного позову, зокрема:

- господарським судом не було з`ясовано причин невчасного виконання умов договору щодо поставки з боку позивача, не застосовано до спірних відносин ст.218 Господарського кодексу України, ст.614 ЦК України, які виключають відповідальність сторони за несвоєчасне виконання господарських зобов`язань, оскільки, на думку скаржника, останнім доведено, що він докладав усіх зусиль на виконання умов договору, а невчасна поставка товару сталась внаслідок зовнішніх факторів, а саме проведення Антитерористичної операції на території Луганської області.

У відзиві на апеляційну скаргу Фермерське господарство «Віктор» м.Попасна Луганської області проти задоволення апеляційної скарги відповідача заперечує, посилається на відповідність оскаржуваного рішення вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам та матеріалам справи, зазначає, що доводи апеляційної скарги спростовано письмовими доказами, які долучені до справи.

Представник позивача в судовому засіданні 23.06.2015р. зазначив, що до матеріалів справи надано засвідчену ксерокопію договору, що не суперечить приписам ст.36 ГПК України, надати оригінал договору (з додатками) позивач не має технічної можливості через знаходження усіх оригіналів документів за місцезнаходженням позивача в м.Попасна Луганської області.

ПрАТ «Креатив» м.Кіровоград у відзиві на апеляційну скаргу позивача також заперечує проти її задоволення, зазначає, що рішенням правомірно встановлено порушення умов договору - строків поставки, але не застосовано норми матеріального права щодо відповідальності за несвоєчасне виконання господарських зобов`язань. Також в своїх поясненнях в судовому засіданні представник відповідача посилалась на те, що несвоєчасною поставкою товару підприємству відповідача було спричинено збитки, які полягали у несвоєчасному виконанні зобов`язань ПрАТ «Креатив» перед своїми контрагентами. Щодо вимоги суду про надання для огляду оригіналу договору з усіма додатками, то представник відповідача в судовому засіданні 11.06.2015р. зазначила, що ці докази в оригіналі відсутні у відповідача через їх незбереження.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення господарського суду Кіровоградської області, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, вислухав пояснення представників обох сторін, присутніх у судовому засіданні, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення слід змінити на підставі п.1 ч.1 ст.104 ГПК України, з урахуванням повноважень суду апеляційної інстанції, передбачених ст.103 ГПК України, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.05.2014р. між Фермерським господарством «Віктор» («продавець» за договором, позивач по справі. скаржник) та Приватним акціонерним товариством «Креатив» ("покупець" за договором, відповідач по справі, скаржник) був укладений договір поставки № С13-02890, відповідно до предмету якого "продавець" зобов`язався поставити і передати у власність «покупця», а «покупець» зобов`язався прийняти і оплатити насіння соняшнику врожаю 2013 року на умовах даного договору; «продавець» гарантував, що він є сільськогосподарським товаровиробником відповідно до ст..14.1.235 Податкового кодексу України, а товар, що є предметом за цим договором вироблений (вирощений) безпосередньо «продавцем» і належить до категорії товарів, визначених п.14.1.234 Податкового кодексу України; товар, який є предметом даного договору, на момент його поставки «покупцю», є власністю «продавця» і не обтяжений правами на нього зі сторони третіх осіб та державних органів (п.п.1.1, 1.2 договору (а.с.18-19, т.1)).

Пунктами 3.1-3.4, 3.6 р.3 договору сторони визначили, що товар поставляється на умовах DAP склад «покупця» (Правила «Інкотермс 2010»), за винятком застережень, прямо встановлених умовами договору за адресою просп..Промисловий, 14/а, просп..Інженерів, 10а, м.Кіровоград; термін поставки товару - протягом 10 днів після підписання договору, але не пізніше 31.05.2014р.; «продавець» зобов`язаний у письмовій формі за один календарний день повідомити «покупця» про готовність до поставки товару із зазначенням дати поставки; «покупець» має право в односторонньому порядку відмовитись від отримання товару у випадку порушення терміну поставки «продавцем»; кількість товару визначається згідно кількості, вказаної в товарно-транспортній накладній на товар при розвантаженні на складі «покупця»; сторони дійшли згоди, що при виникненні розбіжностей щодо кількості товару, вказаної в товарно-транспортній накладній при завантаженні товару і фактичній кількості товару при його розвантаженні, остаточною буде вважатися кількість товару визначена на вагах на складі «покупця»; право власності на товар виникає у «покупця» з моменту фактичного отримання товару в місці поставки згідно п.3.1 договору; поставка товару здійснюється силами та за рахунок «продавця».

Пунктом 4.1 р.4 договору сторони погодили, що кількість товару, що поставляється за договором - 3300 тон (±10% - за вибором «покупця»); ціна товару за одну тону, в тому числі ПДВ - 5220 грн.; орієнтована сума договору - 17 226 000 грн.

Пунктами 5.1-5.2 р.5 договору сторони узгодили, що «покупець» зобов`язаний здійснювати оплату вартості кожної партії отриманого товару шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок «продавця» після оприбуткування товару на складі «покупця»; оплата отриманого товару здійснюється виходячи з остаточної ціни на товар, визначеної відповідно до п.4.2 даного договору; на підставі окремої угоди сторін розрахунки між сторонами за даним договором можуть здійснюватись у будь-якій формі, що не заборонена чинним законодавством України.

Пунктом 6.1, 6.5, 6.6 р.6 договору сторони передбачили, що у випадку порушення зобов`язання, що виникає з цього договору, його невиконання або неналежного виконання, винна сторона несе відповідальність, визначену чинним законодавством з урахуванням умов даного договору; за недотримання терміну поставки/недопоставку/непоставку товару «продавець» виплачує «покупцеві» штраф у розмірі 10% від вартості несвоєчасно поставленого/непоставленого товару (п.6.5); у разі невиконання або порушення виконання зобов`язань за договором, а саме невиконання або порушення виконання зобов`язань згідно п.6.2 та п.6.5 цього договору, «продавець», окрім штрафу, передбаченого п.6.5 договору, виплачує «покупцеві» штрафну санкцію у розмірі 3% від загальної вартості товару. Пунктами 7.1, 7.3 р.7 договору визначено, що у разі, якщо після підписання договору виникли якість обставини, які унеможливлюють повне або часткове виконання будь-якою із сторін своїх зобов`язань за даним договором, а саме: пожежа або будь-які інші стихійні лиха, військові дії будь-якого характеру, рішення виконавчих і законодавчих органів влади або інші обставини, термін виконання договору продовжується на період часу, протягом якого вищезгадані умови зберігають свою силу; сторона, для якої стало неможливо виконувати свої зобов`язання за договором, повинна негайно сповістити іншу сторону про початок і кінець обставин, що заважають виконанню її зобов`язань; документ, виданий Торгово-промисловою палатою, буде достатнім доказом наявності таких обставин і їх тривалості.

Відповідно до п.9.1 договору строк його дії з моменту підписання та до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Докази визнання недійсним, внесення будь-яких змін в встановленому законом порядку до договору поставки від 19.05.2014р., укладення додаткових угод відсутні в матеріалах справи, не надавались скаржником в ході розгляду справи в судах обох інстанцій відповідно до ст.ст.32, 33, 36 ГПК України.

На виконання умов договору позивачем з 15.06.2014р. по 27.06.2014р. було поставлено відповідачу насіння соняшнику за видатковими накладними № 8 від 15.06.2014 р. на суму 336 429,00 грн., № 9 від 16.06.2014 р. на суму 680 740,20 грн., № 10 від 18.06.2014 р. на суму 201 720,22 грн., № 11 від 19.06.2014 р. на суму 1 354 404,06 грн., № 12 від 20.06.2014 р. на суму 1 383 331,36 грн., № 13 від 21.06.2014 р. на суму 2 291 711,64 грн., № 14 від 22.06.2014 р. на суму 2 612 941,01 грн., № 17 від 23.06.2014 р. на суму 1 392 450,45 грн., № 18 від 24.06.2014 р. на суму 1 869 482,44 грн., № 19 від 25.06.2014 р. на суму 415 861,06 грн., № 20 від 26.06.2014 р. на суму 768 788,35 грн., № 21 від 27.06.2014 р. на суму 748 915,80 грн. (а.с.20-31, т.1) на підставі довіреності відповідача на отримання матеріальних цінностей №3893 від 14.06.2014 р. (а.с.32, т.1).Зазначені накладні підписані сторонами без зауважень щодо кількості, якості, вартості поставленої продукції.

Всього було поставлено продукції на 14 056 775,59 грн., що не спростовується відповідачем жодним доказом в розумінні ст.ст.32, 33, 36 ГПК України.

При цьому колегія суддів зазначає, що накладні на отримання товару представником відповідача було підписано без будь-яких зауважень щодо якості, кількості, вартості поставленого товару. Докази пред`явлення відповідачем позивачеві будь-яких претензій щодо недоліків товару, ціни відсутні в матеріалах справи, не надавались судам обох інстанцій відповідно до ст.33 ГПК України.

11.09.2014р. позивач звернувся до відповідача з претензією (лист № 181 (а.с.45, т.1)), яка залишена відповаідачем без відповіді та задоволення. Докази направлення претензії долучено до матеріалів справи (а.с.47-48, т.1).

Відповідач в період з 16.06.2014р. по 08.10.2014р. за поставлений товар розрахувався частково в сумі 9 473 293,48 грн., з яких 2 000 000 грн. (а.с.110-112, т.1) сплатив після направлення йому 11.09.2014р. претензії відповідачем (лист № 181 (а.с.45, т.1)), що підтверджується платіжними дорученнями (а.с.98-112, т.1), внаслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за поставлений товар в сумі 4 583 482,11 грн., що визнається відповідачем, не спростовано жодним доказом в розумінні ст.ст.32, 36 ГПК України при розгляді справи в судах обох інстанцій.

Докази оплати 4 563 482,11 грн. боргу відсутні в матеріалах справи, не надавались судам обох інстанцій при розгляді справи. Отже, заборгованість по оплаті вартості отриманого товару не оплачена до теперішнього часу.

Враховуючи умови договору, зокрема, п.3.2 р.3, остаточний строк поставки - до 31.05.2014р. та дати здійснення фактичної поставки товару, слід зазначити, що прострочення поставки мало місце, оскільки поставку товару було здійснено в період з 15.06.2014р. по 27.06.2014р. (а.с.13, 20-31 т.1).

Заявами від 05.03.2015р., 23.03.2015р., 16.04.2015р. позивачем в порядку ст.22 ГПК України неодноразово збільшувались позовні вимоги, які остаточно були сформульовані в заяві від 16.04.2015р., в якій ФГ «Віктор» просив стягнути з відповідача 4 583 482,11 грн. основного боргу, 1 570 063,12 грн. інфляційних втрат, 135 698,08 грн. - 3% річних та 1475757,95 грн. пені (а.с.124, 137, 158). Зазначені заяви були прийняті господарським судом до розгляду.

Згідно з частиною 1 ст.193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, що передбачені цим Кодексом.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 692 ЦК України встановлено обов'язок покупця оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Частиною 1 статті 530 ЦК України регламентовано, що зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ч.2 т.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, господарським судом обґрунтовано стягнуто з відповідача 4 583 482,11 грн. суми боргу за поставлений товар, яка визнана відповідачем у відзиві на позові, поданий до господарського суду 24.02.2015р., а також 1 516 563,14 грн. втрат від інфляції за період з липня 2014 року по березень 2015 року (з урахуванням проведеного господарським судом правильного перерахунку) та 135 698,08 грн. - 3% річних за період з 28.06.2014р. по 15.04.2015р.

Щодо позовних вимог по стягненню пені в сумі 1 475 757,95 грн., то господарським судом правомірно відмовлено в цій частині позову, враховуючи наступне.

Статтею 546 ЦК України чітко регламентовано, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Поняття «неустойки» визначено ч.1 ст.549 ЦК України.

Відповідно до статті 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Статтею 548 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно з ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України передбачено, що платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст.ст.1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996р. № 543/96-ВР розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу , встановлюється за згодою сторін та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Оскільки договором поставки № С13-02890 від 19.05.2014 р. не передбачений такий вид відповідальності як пеня, то позовні вимоги в цій частині є такими, що не ґрунтуються ні чинним законодавством, ні на умовах договору.

В свою чергу, 12.02.2015р. відповідно до ст. 60 ГПК України, відповідач по справі - ПрАТ «Креатив» подав до господарського суду зустрічну позовну заяву про стягнення з Фермерського господарства «Віктор» 1 052 185,39 грн. штрафу, з яких 1 010 015,06 грн. - 10% штраф відповідно до п.6.5 договору та 42 170,33 грн. - 3% штраф за невиконання п.6.6 договору (а.с.74-75, т.1).

Зустрічну позовну заяву було обґрунтовано тим, що умовами договору № С13-02890 передбачений строк поставки товару - 10 днів після підписання договору, але не пізніше 31.05.2014р.

Листом від 28.05.2014р., який надійшов електронною поштою на адресу відповідача, позивач повідомив про необхідність продовження терміну поставки до 20.06.2014р. в зв`язку з проведенням Антитерористичної операції на території Луганської області. Фактично ж поставка відбулась з 15.06.2014р. по 27.06.2014р., тобто з порушенням строків не лише договору, а і строків, встановлених самим позивачем, хоча відповідач не надавав згоди на зміну строків.

Доказів внесення змін до договору, зокрема, щодо зміни строків поставки матеріали справи не містять, такі докази відсутні. В отриманні довідки ТПП України про підтвердження форс-мажорних обставин у відповідності до вимог закону позивачу листом ТПП України від 13.03.2015р. було відмовлено (а.с.133, т.1).

Всього було поставлено товару в кількості 2704,35 тон, що визнається обома сторонами, при обсягах поставки за договором 3300 тон (±10%) (п.4.1 договору).

02.02.2015р. листом № 140-10 відповідач звернувся до позивача з претензією, в якій вимагав протягом 3 днів сплатити штрафні санкції за порушення умов договору в розмірі 1 010 015,06 грн. Зазначена претензія надіслана на адресу позивача, що підтверджується фіскальним чеком, описом вкладення в цінний лист (а.с.82-83, т.1).

Позивач на зазначену претензію не відповів, штрафні санкції, передбачені умовами договору не сплатив, що і стало підставою звернення відповідача з зустрічною позовною заявою.

При цьому відповідач розрахунок суми штрафу, передбачений п.6.5 р.6 договору, обчислював по вартості поставок з 20.06.2014р. по 27.06.2015р. (а.с.82, т.1).

Оскільки, як встановлено матеріалами справи, поставка товару не була здійснена до 31.05.2014р. відповідно до п.3.2 договору, а здійснювалась в період з 15.06.2014р. по 27.06.2014р., тобто, з порушенням строків, встановлених договором, то господарським судом правомірно визнано обґрунтованими вимоги по зустрічній позовній заяві в частині стягнення 1 010 015,06 грн. штрафу, враховуючи умови п.6.5 договору, виходячи із наведеного відповідачем розрахунку.

Також господарським судом правомірно відмовлено в задоволенні зустрічної позовної заяви про стягнення 42 170,33 грн. - 3% штрафу згідно з п.6.6 договору, оскільки подвійна цивільна - правова відповідальність одного і того ж виду (неустойка (штраф)) за одне і те саме порушення не передбачена чинним законодавством України та це положення чітко регламентовано в ст.61 Конституції України.

Посилання ПрАТ «Креатив» щодо існування двох видів складу правопорушення договірних зобов`язань - порушення строків поставки та невиконання умов договору - не приймаються колегією суддів, оскільки порушення строків поставки є складовою частиною порушення умов договору взагалі, а не двома окремими видами зобов`язань, які забезпечуються неустойкою (штрафом (ч.1 ст.546 ЦК України)).

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що господарським судом правомірно не були враховані умови п.7.1 договору щодо продовження терміну виконання договору на період часу, протягом якого зберігають свою силу обставини, які унеможливлюють повне або часткове виконання будь-якою зі сторін своїх зобов`язань за договором, оскільки даний договір було укладено 19.05.2014р., після прийняття Президентом України Указу від 14.04.2014 р. №405/2014 про введення в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 р. "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України", тобто вже під час існування таких обставин.

Враховуючи зазначені обставини, Торгово-промислова палата України відмовила у засвідченні форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили) Фермерському господарству «Віктор», що підтверджується листом від 13.03.2015 р. № 1178/05.0-5 (а.с.133, т.1).

Натомість колегія суддів зазначає, що у відповідності до частин 1, 2 ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом; ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Статтею 99 ГПК України регламентовано, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

У відповідності до ч.1 ст.83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання.

При цьому судовий збір у разі такого зменшення покладається на винну в правопорушенні сторону, без урахуванням зменшення такого розміру (п.2.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14, п.п.3.17. п.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18, п.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. № 7 (зі змінами та доповненнями)).

В п.п.3.17.4 п.п.3.17 п.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (зі змінами та доповненнями) зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Частиною 3 ст.551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 Господарського кодексу України регламентовано, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Враховуючи обставини об`єктивного характеру, які не залежали від волевиявлення позивача («постачальника» за договором) - проведення в період строку поставки (травень 2014 року) на території Луганської області Антитерористичної операції, яка і досить триває, що ніяким чином не залежить від волевиявлення позивача, наявність бойових дій в цей період (підтверджується довідками у справі), нетривале прострочення в дотриманні строків поставки (договір укладено 19.05.2014р. з кінцевим строком поставки до 31.05.2014р.; товар був поставлений з 15.06.2014р. по 27.06.2014р.) - тобто, є прострочення від 15 до 27 календарних днів, тривалість прострочення в оплаті суми боргу понад 4 млн. грн. з боку відповідача з липня 2014 року по теперішній час (майже рік), відсутність доказів негативних наслідків такого невиконання зобов"язань позивачем у відповідача (докази відсутні), невідповідність розміру стягнутого штрафу (понад 1 млн. грн.) таким наслідкам та незначності прострочення обов`язків щодо поставки товару, наявність інфляційних процесів в державі, знецінення гривні, як національної валюти протягом 2014 року, то колегія суддів вважає, що розмір неустойки, яка підлягає стягненню з позивача на користь відповідача, слід зменшити на 50%, стягнув 505 007,50 грн. штрафу, відмовив в решті вимог за зустрічним позовом.

Враховуючи вищевикладене, правові підстави задоволення апеляційної скарги відповідача - відсутні, а апеляційну скаргу позивача слід задовольнити частково, змінив рішення господарського суду по цій справі в частині зустрічного позову, зменшив розмір штрафу, який підлягає стягненню на 50%.

Керуючись ст.49, ст.ст.99, 101, 103-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Креатив» м.Кіровоград - залишити без задоволення. Судові витрати по апеляційній скарзі покласти на скаржника.

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Віктор» м.Попасна Луганської області - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Креатив»м.Кіровоград на користь Фермерського господарства «Віктор» м.Попасна Луганської області 5 261,00 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 12.05.2015 року у справі № 912/41/15-г - змінити.

Первісний позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Креатив» м.Кіровоград на користь Фермерського господарства «Віктор» м.Попасна Луганської області 4 583 482,11 грн. основного боргу, 1 516 563,14 грн. інфляційних нарахувань на суму боргу, 135 698,08 грн. 3% річних, 58 687,44 грн. судового збору.

В іншій частині первісних позовних вимог - відмовити.

Зустрічний позов задовольнити частково.

Стягнути з Фермерського господарства «Віктор» м.Попасна Луганської області на користь Приватного акціонерного товариства «Креатив» м.Кіровоград 505 007,50 грн. штрафу, 20 200,30 грн. судового збору.

В задоволенні решти вимог за зустрічним позовом - відмовити.

Видачу відповідних наказів згідно зі ст.ст.116-117 ГПК України доручити господарському суду Кіровоградської області.

Матеріали справи повернути до господарського суду Кіровоградської області.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 25.06.2015р.

Головуючий суддя О.М. Виноградник

Суддя О.М.Лисенко

Суддя Л.М.Білецька