номер провадження справи 12/23/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2015 Справа № 908/576/15-г

Господарський суд Запорізької області у складі колегії суддів: головуючий суддя Смірнов О.Г., судді - Давиденко І.В., Сушко Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу № 908/576/15-г

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль", м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком", м. Донецьк

про витребування з чужого незаконного володіння майна

за участю представників:

від позивача - Самокиша В.Ю., довіреність № 23-12/14-34 від 23.12.14 р.

від відповідача - не з'явився

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 30.03.2015 року за клопотанням представника відповідача строк розгляду справи був продовжений на підставі ст. 69 ГПК України на п'ятнадцять календарних днів до 14.04.2015 року.

Розпорядженням голови Господарського суду Запорізької області № 01-04/108/15 від 14.04.2015 року справу № 908/576/15-г передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Смірнов О.Г., судді - Давиденко І.В., Сушко Л.М.

З метою усунення суперечностей у доводах та доказах сторін, у судовому засіданні 20.05.2015 року згідно вимог ст. 77 ГПК України була оголошена перерва до 10.06.2015 року, без винесення процесуального документу суду, за наслідком якого був складений протокол відповідно до вимог ст. 811 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль" звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком" про витребування з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком" та передачу Товариству з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль" наступного майна: Тандемний коток HD 90 фірми НАММ з кабіною, системою опалення, системою зовнішнього освітлення, проблисковим маячком, серійний номер Н1810306.

23.02.2015 року на адресу суду від позивача у справі надійшов супровідний лист, згідно з яким останній на виконання вимог ухвали суду від 29.01.2015 року надає для приєднання до матеріалів справи копію витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо позивача. Разом з тим щодо позовних вимог зазначає, що 22.03.2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль" (позивач, Лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком" (відповідач, Лізингоодержувач) був укладений договір фінансового лізингу № L370-03/07, за умовами якого (п. 1.1.) Лізингодавець (позивач) на підставі договору купівлі-продажу (поставки) зобов'язується придбати у свою власність і передати на умовах фінансового лізингу, без надання послуг з управління та технічної експлуатації, у тимчасове володіння та користування за плату майно, найменування, технічний опис, модель, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого визначаються в Специфікації (Додаток № 2 до Договору), а Лізингоодержувач (відповідач) зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього Договору. Вказує, що на виконання умов вказаного договору позивач придбав предмет лізингу: Тандемний коток HD 90 фірми НАММ з кабіною, системою опалення, системою зовнішнього освітлення, проблисковим маячком, серійний номер Н1810306 та передав у тимчасове володіння та користування відповідачу, що підтверджується підписаним представниками сторін актом приймання-передачі предмета лізингу від 13.09.2007 року. При цьому зазначає, що у «Графіку платежів», який є Додатком № 1 до договору фінансового лізингу сторони погодили, що строк лізингу за договором складається з періодів лізингу з жовтня 2007 року по вересень 2012 року. Акт приймання-передачі предмета лізингу за договором був підписаний 13.09.2007 року, таким чином першим періодом лізингу за договором є жовтень 2007 року, а останнім - вересень 2012 року. Позивач пояснює, що у зв'язку із наявністю простроченої заборгованості за рахунками, сторони досягли згоди щодо внесення змін до договору фінансового лізингу № L370-03/07 від 22.03.2007 року та додатковою угодою від 28.02.2014 року відстрочили виконання зобов'язань за договором до 31.07.2014 року. Разом з тим вказує, що на сьогоднішній день предмет лізингу не повернутий та продовжує використовуватись відповідачем без належної правової підстави, порушуючи право власності Лізингодавця (позивача). Відтак, вважає, що позивач має право витребувати предмет лізингу у відповідача, а відповідач зобов'язаний повернути предмет лізингу позивачу.

Відповідач у справі - Товариство з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком", 16.03.2015 року надав суду в порядку ст. 59 ГПК України, відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує, мотивуючи свою позицію наступним:

- посилання позивача на незаконне володіння відповідачем предметом лізингу та застосована позивачем конструкція витребування майна, що знаходиться у користуванні на підставі діючого договору лізингу, є абсолютно невірними та помилковими;

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком", являючись законним володільцем предмету лізингу набуло право володіння та користування ним на підставі договорів купівлі-продажу та договору лізингу;

- відповідно до умов договору купівлі-продажу предмету лізингу, який є в матеріалах справи, сторони домовились про те, що право тимчасового володіння та користування обладнанням переходить до лізингоодержувача, тобто до відповідача;

- укладеним позивачем та відповідачем договором фінансового лізингу (а саме Загальними умовами фінансового лізингу, викладеними в Додатку до договору) визначено, що в момент підписання акту приймання-передачі до лізингоодержувача переходять та зберігаються за ним протягом строку дії договору наступні права та ризики: право володіння та користування;

- відповідно до приписів ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду);

- згідно положень укладеного з позивачем договору фінансового лізингу (оренди) він набуває чинності з дня його підписання обома сторонами та сплати лізингоодержувачем авансового лізингового платежу згідно Графіку і діє до повного виконання сторонами своїх обов'язків за цим договором;

- на теперішній час, хоча відповідач фактично і сплатив вартість предмету лізингу, позивач не здійснив його передачу у власність, мотивуючи це тим, що лізингові платежі останній отримав не у повному обсязі, спір з цього приводу до даного моменту знаходиться на вирішенні Господарського суду Донецької області, який розглядає відповідну справу, таким чином договір лізингу є діючим;

- позивач хибно ототожнюючи поняття «строк виконання зобов'язання» та «строк дії договору» зазначає, що зі спливом строку сплати лізингових платежів минув строк дії договору;

- відповідно до положень ст. 764 ЦК України, коли наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором, тобто враховуючи п'ятирічний період сплати лізингових платежів, і відсутність таких заперечень з боку позивача, договір лізингу є пролонгованим на п'ять років - до 2017 року;

- позивач, звернувшись з віндикаційним позовом, жодним чином не довів, що відповідач є незаконним та недобросовісним володільцем предмету лізингу;

- на момент звернення до суду лізингові договірні зобов'язання, як і сам договір між позивачем та відповідачем є діючими, і відповідно ТОВ "Шляхове будівництво "Альтком" правомірно володіє та користується предметом лізингу. Просить прийняти рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

16.03.2015 року на адресу суду надійшло клопотання відповідача про продовження строку розгляду справи на 15 днів та відкладення її розгляду на пізніший строк, яке мотивоване об'єктивною неможливістю відповідача направити уповноваженого представника до господарського суду Запорізької області у зв'язку з загостренням бойових дій на маріупольському напрямку, що призвело до ускладнення транспортного сполучення м. Маріуполь, в тому числі з м. Запоріжжя.

17.03.2015 року на адресу суду від позивача надійшов супровідний лист, згідно з яким останній надає для долучення до матеріалів справи наступні документи, а саме: копію витягу щодо ТОВ "Шляхове будівництво "Альтком", копію довідки від 04.03.2015 року про надходження коштів, копію виписки по рахунку № 3 за період з 07.06.2014 року по 03.03.2015 року, копію загального рахунку на сплату заборгованості від 02.03.2015 року, копію розшифровки до загального рахунку на сплату заборгованості від 02.03.2015 року, копію договору купівлі-продажу № Р363-03/07 від 22.03.2007 року з додатками, копію свідоцтва про державну реєстрацію предмету лізингу, копію видаткової накладної № РЛ-0000865 від 13.09.2007 року. Разом з тим, щодо позовних вимог позивач зазначає наступне:

- предметом позову у справі є витребування майна (предмета лізингу) від відповідача у зв'язку із закінченням строку лізингу (певний строк, протягом якого відповідач мав право володіти та користуватися предметом лізингу - власністю позивача) та припиненням права відповідача володіти майном, яке належить позивачу;

- відповідно до підписаного між сторонами згідно договору фінансового лізингу акту приймання-передачі предмета лізингу від 13.09.2007 року першим періодом лізингу за договором є жовтень 2007 року, а останнім - вересень 2012 року;

- додатковою угодою від 28.02.2014 року до договору сторони досягли згоди щодо внесення змін до договору про те, що виконання зобов'язань/боргових зобов'язань відповідача (лізингоодержувача) за договором з моменту укладання додаткової угоди є відстроченим, встановлено кінцеву дату виконання відповідачем зобов'язань за договором до 31.07.2014 року;

- станом на дату розгляду справи в суді за закінченням строку лізингу (після вересня 2012 року) та після строку, встановленого сторонами в п. 1.3. додаткової угоди від 28.02.2014 року до договору - після 31.07.2014 року, що є відстроченням виконання відповідачем зобов'язань, відповідачем предмет лізингу не повернутий позивачу (акт про повернення сторонами не підписувався) та перебуває у володінні відповідача без достатніх правових підстав (строк лізингу закінчився, зобов'язання не виконане в строк - визнана відповідачем заборгованість не сплачена, предмет лізингу не викуплений);

- у відповідності до п. 8.2.1. Загальних умов відповідач (Лізингоодержувач) має право використовувати предмет лізингу протягом строку лізингу, в свою чергу позивач (Лізингодавець) відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про фінансовий лізинг» має право вимагати повернення предмету лізингу;

- оскільки строк користування майном (предметом лізингу), що було передано відповідачу, закінчився, а право власності на предмет лізингу належить позивачу, то відповідач не має правових підстав володіти і користуватися предметом лізингу;

- положеннями п. 2 ч. 1 ст. 399 ЦК України передбачено, що право володіння припиняється у разі витребування майна від володільця власником майна або іншою особою;

- згідно зі ст. 400 ЦК України недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна, у разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна;

- право витребування предмета лізингу є правовим наслідком закінчення строку лізингу, у відповідача припинилось право тимчасового володіння предмета лізингу, власником якого є позивач, та позивач має право на звернення з відповідним позовом про витребування майна (предмета лізингу) у відповідача.

30.03.2015 року до суду від позивача надійшли пояснення згідно ст. 22 ГПК України, в яких останній зазначає наступне:

- неможна погодитися з позицією відповідача щодо погашення ним заборгованості за договором та сплатою вартості предмета лізингу в повному обсязі, оскільки такі твердження спростовуються матеріалами справи та доказами, що додані позивачем, а саме: додатковою угодою від 28.02.2014 року до договору, довідкою та випискою по рахунках про рух коштів, згідно з яких вбачається, що кошти від відповідача з 28.02.2014 року не надходили та визнана відповідачем заборгованість не погашена у визначений сторонами строк;

- згідно додаткової угоди від 28.02.2014 року до договору відповідачем визнана прострочена заборгованість за рахунками, засвідчено, що на дату укладання цієї угоди зобов'язання відповідача (Лізингоодержувача) перед Лізингодавцем (позивачем) за договором не виконані в повному обсязі, втім визнана відповідачем заборгованість за вказаною угодою не є предметом спору в суді;

- предметом позову у даній справі є витребування майна у зв'язку із закінченням строку лізингу, а не строку дії договору;

- строк лізингу - це термін, в період якого відповідач мав право володіти та користуватись предметом лізингу, тобто утримувати у себе дане майно;

- відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» Лізингоодержувач зобов'язаний у разі закінчення саме строку лізингу, а не строку дії договору повернути предмет лізингу, отже строк лізингу не можливо ототожнювати із строком дії договору;

- строк лізингу закінчився згідно з п. 1.1. договору та Графіку - Додаток № 1 до Договору - у вересні 2012 року, зобов'язання відповідача щодо повернення предмета лізингу за закінченням строку лізингу, встановлене п. 7 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг»;

- договором фінансового лізингу не передбачено можливість його пролонгації на той же строк і на тих же умовах та між сторонами після вересня 2012 року не укладалися додаткові угоди до договору щодо продовження строку лізингу та не визначалися порядки розрахунків у разі такого;

- при укладення договору фінансового лізингу на новий строк, розмір лізингових платежів, який є істотною умовою договору, повинен бути окремо визначений, що унеможливлює пролонгацію договору фінансового лізингу на той же строк, на тих же умовах;

- відтак доводи відповідача щодо правомірного перебування у нього предмету лізингу внаслідок поновлення договору фінансового лізингу на строк, який був раніше встановлений договором, є необґрунтованими;

- зобов'язання відповідачем за договором та у строк, визначений додатковою угодою від 28.02.2014 року, не виконані та строк лізингу закінчився, а тому у позивача згідно з ст. ст. 387, 400 ЦК України виникає право на витребування свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, та пред'явити позов про витребування цього майна;

- відповідач не доводить ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень відповідно до вимог ст. 33 ГПК України;

- оскільки строк користування майном (предметом лізингу), що було передано відповідачу, закінчився, а право власності на предмет лізингу належить позивачу, то відповідач не має правових підстав володіти і користуватися предметом лізингу. Просить задовольнити позов у повному обсязі.

30.03.2015 року на адресу суду надійшло клопотання відповідача про продовження строку розгляду справи на 15 днів та відкладення її розгляду на пізніший строк, яке мотивоване об'єктивною неможливістю відповідача направити уповноваженого представника до господарського суду Запорізької області у зв'язку з загостренням бойових дій на маріупольському напрямку, що призвело до ускладнення транспортного сполучення м. Маріуполь, в тому числі з м. Запоріжжя.

Вказане клопотання відповідача було задоволено судом про що винесена ухвала від 30.03.2015 року, якою був продовжений строку розгляду справи на п'ятнадцять днів, до 14.04.2015 року, а судове засідання відкладене на 14.04.2015 року о 12:30.

18.05.2015 року до суду від позивача надійшов супровідний лист, згідно якого останній надає для приєднання до матеріалів справи копію акту огляду (для предметів лізингу) від 03.10.2014 року з додатками - 5 фотографіями. Позивач звертає увагу суду, що предмет лізингу - Тандемний коток HD 90 фірми НАММ з кабіною, системою опалення, системою зовнішнього освітлення, проблисковим маячком, серійний номер Н1810306, номерний знак 12562 КС, власником якого є ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль", був оглянутий 03.10.2014 року в м. Пирятин Полтавської області, про що складений відповідний акт та здійснена фото фіксація предмета лізингу, чим підтверджується, що предмет лізингу продовжує перебувати у володінні та користуванні у ТОВ "Шляхове будівництво "Альтком" у визначеному вказаним актом місці станом на вказану дату. При цьому зазначає, що спростовуються твердження ТОВ "Шляхове будівництво "Альтком" про те, що предмет лізингу нібито був переданий «на зберігання» 03.06.2014 року до ТОВ «Торг-Строй Компанія» в місті Донецьку Донецької області. Разом з тим вказує, що ТОВ "Шляхове будівництво "Альтком" відповідно до умов договору фінансового лізингу не повідомляло лізингодавця/власника майна про обставни, що унеможливлюють його виконання та не зверталось за дозволом до лізингодавця/власника - ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль" про передачу предмета лізингу «на зберігання» третій особі.

Разом з тим 18.05.2015 року до суду від позивача надійшов супровідний лист, за яким останній просить долучити до справи копії довідки від 28.04.2015 року про ненадходження грошових коштів на поточний рахунок ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль" № від ТОВ "Шляхове будівництво "Альтком" за період з 28.02.2014 року по 06.06.2014 року, виписки по рахунку ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль" № 3 за період з 07.06.2014 року по 28.04.2015 року про ненадходження коштів від ТОВ "Шляхове будівництво "Альтком". При цьому позивач вказує, що у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до розгляду по суті позову ТОВ "Шляхове будівництво "Альтком" до ТОВ «Торг-Строй Компанія» про витребування майна має бути відмовлено. Позивач зазначає, що позов ТОВ "Шляхове будівництво "Альтком" до ТОВ «Торг-Строй Компанія» про витребування майна (ймовірно предмета лізингу), який було передано на зберігання, не є пов'язаною справою, оскільки по ній суд не встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі, в тому числі факти, які мають преюдиційне значення, також у цій справі суд має повноваження самостійно встановити обставини справи.

До суду, в порядку ст. 79 ГПК України, 20.05.2015 року надійшло клопотання відповідача про зупинення провадження у справі № 908/576/15-г до розгляду господарським судом Донецької області справи № 908/2900/15-г за позовом ТОВ «Шляхове будівництво «Альтком» до ТОВ «ТОРГ-СТРОЙ КОМПАНІЯ» про витребування майна, яке є предметом лізингу за договором фінансового лізингу №LЗ70-03/07 від 22.03.2007року - Катка самохідного вібраційного НАММ НD 90, номер шасі Н1810306, реєстраційний номер 125-62КС з незаконного володіння і передання його у володіння ТОВ «Шляхове будівництво «Альтком», та набрання рішенням суду законної сили. В обґрунтування поданого клопотання зазначає, що ТОВ «Шляхове будівництво «Альтком» на теперішній час фактично не володіє майном, щодо якого заявлено позовні вимоги про витребування. Відповідач пояснює, що у зв'язку з виникненням з травня 2014 року непередбачуваних обставин - діяльності терористичних організацій та проведення ними воєнних дій на території міста Донецька та області (фактично обставин непереборної сили), виникла реальна загроза значного пошкодження або повної втрати цього майна, яке є предметом Лізингу. При цьому з метою недопущення цього та з метою збереження майна ТОВ «Шляхове будівництво «Альтком», уклавши з ТОВ «ТОРГ-СТРОЙ КОМПАНІЯ» (ідентифікаційний код юридичної особи 36512224, м. Донецьк, вул. Майська, 86) договір б/н від 03.06.2014 року та відповідний акт приймання-передачі №1 від 03.06.2014 року, передало йому дане майно на відповідальне зберігання строком до 30 грудня 2014 року. В подальшому 8 січня 2015 року відповідач звернувся до ТОВ ТОРГ-СТРОЙ КОМПАНІЯ» з письмовою вимогою вих. № 08/01-15 від 08.01.2015р. повернути майно у зв'язку із закінченням терміну відповідального зберігання, але отримало у відповідь лист № 03/01/15 від 09.01.2015р. про те, що відповідач фізично не може це зробити у встановлені терміни, мотивуючи це відсутністю власних співробітників у місці його зберігання в м. Донецьку та проходження періодичних воєнних дій у цієї місцевості. До даного часу ТОВ «ТОРГ-СТРОЙ КОМПАНІЯ» не повернуло зазначене майно, у зв'язку з чим з метою захисту прав ТОВ «Шляхове будівництво «Альтком», як законного володільця - лізингоотримувача за договором фінансового лізингу №L370-03/07 від 22.03.2007 року на володіння і користування майном: Катком самохідним вібраційним НАММ НБ 90, номер шасі Н1810306, реєстраційний номер 125-62КС, товариством 28.04.2015 року подано до господарського суду Запорізької області позовну заяву до ТОВ «ТОРГ-СТРОЙ КОМПАНІЯ» про витребування вказаного майна з незаконного володіння і передання його у володіння ТОВ «Шляхове будівництво «Альтком». Вказує, що справу № 908/2900/15-г передано за підсудністю (ухвала від 12.05.2015 року) до господарського суду Донецької області.

Так, дослідивши подане відповідачем клопотання та мотиви його подання суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 79 ГПК України визначено, що господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Отже, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному конкретному випадку зобов'язаний з'ясувати як пов'язана справа, яка розглядається господарським судом зі справою, що розглядається іншим судом та чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Відповідно до вищенаведеної процесуальної норми пов'язаність справ полягає в тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема факти, що мають преюдиціальне значення.

Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі. Йдеться про те, що господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок: непідвідомчості; обмеженості предмету позову; неможливості розгляду тотожної справи; певної черговості позовних вимог.

У даному випадку при розгляді справи за позовом ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль" про витребування з незаконного володіння ТОВ "Шляхове будівництво "Альтком" та передачу ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль" майна, яке є предметом договору фінансового лізингу № L370-03/07 від 22.03.2007 року суд має можливість самостійно оцінити подані сторонами докази, встановити наявність чи відсутність підстав для задоволення позову, в тому числі місцезнаходження предмету лізингу, який є предметом спору в даній справі.

Так, зокрема в матеріалах справи міститься наданий позивачем акт огляду предметів лізингу від 03.10.2014 року, складений в м. Пирятин Полтавської області, згідно з яким був оглянутий предмет лізингу - Тандемний коток HD фірми НАММ, серійний номер Н1810306, номерний знак 12562 КС. Вказаний акт спростовує факт передачі ТОВ "Шляхове будівництво "Альтком" на зберігання ТОВ «ТОРГ-СТРОЙ КОМПАНІЯ» вказаного предмету лізингу та підтверджує знаходження вказаного майна у володінні ТОВ "Шляхове будівництво "Альтком".

Разом з тим розгляд справи № 908/2900/15-г за позовом ТОВ "Шляхове будівництво "Альтком" до ТОВ «ТОРГ-СТРОЙ КОМПАНІЯ» про витребування майна за договором зберігання не може вплинути на розгляд даної справи за позовом ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль" про витребування з незаконного володіння ТОВ "Шляхове будівництво "Альтком" та передачу ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль" майна, яке є предметом договору фінансового лізингу № L370-03/07 від 22.03.2007 року, укладеним між сторонами справи.

20.05.2015 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив, згідно з яким останній просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі за підставами, викладеними в раніше наданому суду відзиві на позовну заяву.

Представник позивача в судовому засіданні 10.06.2015 року підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача в судове засідання 10.06.2015 року не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Неприбуття у судове засідання представника відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання, не перешкоджає розгляду спору по суті згідно вимог ст. 75 ГПК України, оскільки до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій, тому суд дійшов висновку, що справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З'ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи позивача, заперечення відповідача, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 22.03.2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль", далі Лізингодавець, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком", далі Лізингоодержувач, був укладений договір фінансового лізингу № L370-03/07, далі Договір.

До вказаного договору між сторонами були укладені угоди про внесення змін до Договору від 01.10.2007 року, 02.03.2009 року, 01.09.2009 року, 02.08.2010 року, 01.12.2010 року, 04.05.2011 року та додаткова угода від 28.02.2014 року.

Відповідно до п. 1.1. Договору Лізингодавець на підставі договору купівлі-продажу (поставки) (надалі - «Договір купівлі-продажу») зобов'язується придбати у свою власність і передати на умовах фінансового лізингу, без надання послуг з управління та технічної експлуатації, у тимчасове володіння та користування за плату майно, найменування, технічний опис, модель, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого зазначаються в Специфікації (Додаток № 2 до цього Договору) (надалі - «Предмет лізингу»), а Лізингоодержувач зобов'язується прийняти Предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього Договору.

Згідно з п. п. 1.2., 1.3. Договору строк лізингу складається з Періодів лізингу, зазначених в Графіку платежів (Додаток № 1 до Договору) (надалі «Графік»), та не може бути менше одного року. Предмет лізингу передається Лізингоодержувачу для використання у його господарській діяльності.

Умовами п. п. 3.1. (в редакції угоди про внесення змін до Договору) - 3.2. Договору визначено, що вартість предмета лізингу становить 581197,67 (п'ятсот вісімдесят одна тисяча сто дев'яносто сім гривень 67 копійок) (в тому числі 20% ПДВ). Після проведення фактичної передачі Предмета лізингу Лізингоодержувачу вартість Предмета лізингу може бути збільшена, якщо на момент проведення повного розрахунку Лізингодавця з Продавцем за придбання Предмета лізингу, Лізингодавець оплатив йому суму, яка перевищує загальну вартість Предмета лізингу на момент укладення договору (вказану в п. 3.1. цього Договору). В цьому випадку Лізингодавець складає новий Графік та направляє його Лізингоодержувачу, змінений за правилами цього пункту Графік приймається до виконання Лізингоодержувачем у безспірному порядку.

Згідно з п. 8.1. Договору цей Договір набуває чинності з дня його підписання обома сторонами та сплати Лізингоодержувачем авансового лізингового платежу згідно Графіку і діє до повного виконання сторонами своїх обов'язків за цим Договором. Отже, умови договору є дійсними і на момент розгляду даної справи судом.

Позивач в позові вказує, що у зв'язку із закінченням строку лізингу у відповідача припинилося речове право на чуже майно, а відтак останній незаконно, без відповідної правової підстави володіє та користується предметом лізингу за договором. При цьому також зазначає, що станом на дату звернення з позовом до суду відповідач вимоги щодо повернення предмета лізингу не виконав, чим порушив законні інтереси власника майна - позивача за вказаним позовом.

Судом досліджені правові норми, які підлягають застосуванню у спірних відносинах сторін. За своєю правовою природою між сторонами було укладено договір фінансового лізингу. Відповідно до вимог Господарського кодексу України договір вважається укладеним у випадку досягнення сторонами умов щодо його предмету, строку та ціни. Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, тобто встановили його предмет, визначили ціну, строк дії договору, а тому відповідно до вимог ст. ст. 638, 639, 806 ЦК України та ст. ст. 180, 181 ГК України, він вважається укладеним згідно частини 7 статті 181 ГК України, а саме подія, до якої прагнули сторони відбулася.

Положеннями ст. 292 ГК України встановлено, що лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів. Правове регулювання лізингу здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Приписами ч. 1, 2 ст. 806 ЦК України визначено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» № 723/97-ВР від 16.12.1997 року за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Так, на виконання умов Договору, позивач придбав предмет лізингу за договором купівлі-продажу та передав у тимчасове володіння та користування відповідачу, що підтверджується підписаним представниками сторін актом приймання-передачі предмета лізингу від 13.09.2007 року, який міститься в матеріалах справи.

Специфікацією (Додаток № 2 до договору, що є його невід'ємною частиною) (з врахуванням редакції угоди про внесення змін до Договору від 01.10.2007 року), підписаною сторонами у справі, визначено, що предметом лізингу є Тандемний коток HD 90 фірми НАММ з кабіною, системою опалення, системою зовнішнього освітлення, проблисковим маячком, ціна якого з ПДВ складає 581197,67 грн.

Відповідно до п. 1.2. Договору строк лізингу складається з періодів лізингу, зазначених у Графіку платежів (Додаток № 1 до Договору) та не може бути менше одного року.

Так, Графіком платежів (Додаток № 1 до Договору) (редакції угоди про внесення змін до Договору від 04.05.2011 року) сторони узгодили періоди лізингу за договором, які починаються з жовтня 2007 року та закінчуються у вересні 2012 року.

Відповідно до п. 5.4. Додатку № 4 "Загальні умови фінансового лізингу" до Договору (надалі - Загальні умови) першим періодом лізингу вважається календарний місяць, що слідує за місяцем в якому предмет лізингу був переданий лізингоодержувачу за актом приймання-передачі. Зазначені в графіку порядкові номери періодів лізингу відповідають календарним місяцям, які слідують за першим періодом лізингу в прямому порядку.

Таким чином, підписавши Графік платежів (Додаток № 1 до Договору), сторони погодили, що строк лізингу за Договором складається з 60 періодів лізингу: з жовтня 2007 року по вересень 2012 року.

У відповідності до п. 8.2.1. Загальних умов Лізингоодержувач має право використовувати предмет лізингу протягом строку лізингу.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингоодержувач зобов'язаний у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмета лізингу - повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором. В свою чергу, лізингодавець має право вимагати повернення предмету лізингу (ст. 10 зазначеного Закону).

Втім, відповідач взяті на себе зобов'язання за договором в частині повернення предмету лізингу після спливу строку лізингу, тобто після вересня 2012 року, належним чином не виконав, чим порушив права ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль" як власника.

Відповідно до ст. ст. 173, 174 Господарського кодексу України та ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України укладений між сторонами договір фінансового лізингу №L370-03/07 від 22.03.2007 року є належною підставою для виникнення, серед іншого, у відповідача права на володіння та користування предметом лізингу, переданим йому за актом приймання-передачі, що унеможливлює кваліфікацію набуття відповідачем цього майна як такого, що здійснено недобросовісно або без відповідних правових підстав.

Договірний (зобов'язальний) характер правовідносин між сторонами щодо передання спірного майна у користування на умовах лізингу та наявність спеціальної норми п. 7 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" унеможливлює обґрунтоване застосування у даному випадку приписів ст. ст. 387, 400 і 1212 Цивільного кодексу України, що опосередковує альтернативні способи захисту (конкуренція позовів), так само як і зумовлює безпідставність застосування у розглядуваному випадку ст. 391 Цивільного кодексу України, адже негаторні вимоги в межах цієї справи взагалі не висувалися.

Дійсно, за встановленими обставинами, спосіб судового захисту у розумінні ст. 6 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України обґрунтовано визначено у світлі згадуваного позивачем припису п. 7 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" саме як спонукання до виконання зобов'язання з повернення предмету лізингу по закінченню строку лізингу, права Лізингоодержувача вимагати якого закріплене ст. 10 цього Закону.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України та ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до вимог договору і закону, а одностороння відмова від виконання зобов'язання, за загальним правилом, не допускається.

Згідно із ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України та ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняються, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. У світлі вимог ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України одним з критеріїв належного виконання є строк виконання зобов'язання, недотримання якого є порушенням у розумінні ст. 610 та зумовлює прострочення боржника у розумінні ч.1 ст. 612 цього Кодексу.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивачем доведено суду факт неповернення предмету лізингу по закінченню визначеного умовами договору строку лізингу, а відтак і наявність підстав для зобов'язання відповідача повернути майно, яке є предметом лізингу. Натомість відповідач доказів повернення предмету лізингу на користь позивача або викуплення предмету лізингу станом на день розгляду справи суду не надав. Поряд з цим в матеріалах справи відсутні докази зміни (пролонгації) строку лізингу шляхом укладання відповідної додаткової угоди до договору фінансового лізингу, як це передбачено п. 9.2. договору.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль" про витребування з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком" та передачу Товариству з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль" наступного майна: Тандемний коток HD 90 фірми НАММ з кабіною, системою опалення, системою зовнішнього освітлення, проблисковим маячком, серійний номер Н1810306 обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача про відсутність підстав вважати володіння предметом лізингу незаконним у зв'язку із пролонгацією строку дії договору, судом до уваги не приймаються виходячи з наступного. Відповідач наполегливо застосовує норми законодавства, що регулюють орендні правовідносини. Так, дійсно, лізинг є різновидом оренди, проте в даному випадку сілд застосувати норми Закону України "Про фінансовий лізинг", оскільки він є спеціальним по відношенню до загальних норм цивільного кодексу. Так, пунктом 7 ч. 2 ст. 11 вказаного закону чітко зазначено обов'язок лізингоодержувача повернути об'єкт лізингу після закінчення строку лізингу, а не строку дії договору.

З даною нормою кореспондуються п. 8.2.1. Загальних умов фінансового лізингу (додаток № 4 до договору), відповідно до якого лізингоодержувач має право користуватись предметом лізингу лише протягом строку лізингу, а не строку дії договору.

Витрати по сплаті судового збору в сумі 6410,50 грн. покладаються на відповідача у справі - Товариство з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком", відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося 10.06.2015 року, згідно частини 2 статті 85 ГПК України, було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивну частини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 530, 599, 629, 638, 639, 806 ЦК України, ст. ст. 173, 174, 180, 181, 193, 292 ГК України, ст. ст. 1, 11, Закону України "Про фінансовий лізинг", ст. ст. 42, 43, 33, 34, 43, 44, 49, 82-84, ч. 2 ст. 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком" задовольнити.

2. Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком", 87525, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Бахчиванджи, 2, , повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль", 04073, м. Київ, просп. Московський, 9, корп. 5, офіс 101, , майно - Тандемний коток HD 90 фірми НАММ з кабіною, системою опалення, системою зовнішнього освітлення, проблисковим маячком, серійний номер Н1810306, за актом приймання-передачі у місячний строк з моменту набрання рішенням законної сили, видавши наказ.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком", 87525, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Бахчиванджи, 2, , на користь:

- Товариства з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль", 04073, м. Київ, просп. Московський, 9, корп. 5, офіс 101, , витрати по сплаті судового збору в сумі 6410 (шість тисяч чотириста десять) грн. 50 коп., видавши наказ.

Повне рішення складено - 26.06.2015 року

Головуючий суддя О.Г. Смірнов

Судді І.В. Давиденко

Л.М. Сушко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.