ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23.06.15 Справа № 904/4300/15

За позовом Прокурора Саксаганського району м. Кривого Рога Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, м. Київ, особі Державного підприємства "Криворізька теплоцентраль", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення 121 508,04 грн.

Суддя Соловйова А.Є.

Секретар судового засідання Гаркуша К.О.

Представники:

Прокурор: Соколов Є.А., службове посвідчення №029248 видане 01.10.2014, довіреність №05/2-1168вих-15 від 08.04.2015

від позивача-1:не з`явився

від позивача-2: Кожемятов К.М., довіреність №1528/01 від 06.04.2015

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Прокурор Саксаганського району м. Кривого Рога Дніпропетровської області (далі-Прокурор) в інтересах держави в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (далі-Позивач-1) в особі державного підприємства "Криворізька теплоцентраль" (далі-Позивач-2) звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі-Відповідач) про стягнення 86 828,03 грн. за договором купівлі-продажу вих. №385 про постачання теплової енергії від 30.12.2013.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 20.05.2015 порушено провадження у справі, позовна заява прийнята до розгляду.

08.06.2015 Позивач-1 подав до господарського суду письмові пояснення №17/1190 від 27.05.2015 по суті позовних вимог, згідно яких позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Судом пояснення Позивача-1 долучені до матеріалів справи.

11.06.2015 Прокурор подав до господарського суду заяву №53-1720вих15 від 10.06.2015, відповідно до якої позовні вимоги були збільшені до 73 891,79 грн. - основного боргу, 15 955,14 грн. - пені, 4 921,02 грн. - 7% штрафу, 1162,36 грн. - 3% річних, 25 577,73 грн. - інфляційних втрат. Заява про збільшення позовних вимог прийнята судом до розгляду, відповідно до статті 22 Господарського процесуального кодексу України.

В обґрунтування своїх позовних вимог Прокурор посилається на невиконання Відповідачем вимог діючого законодавства та умов згаданого договору, а саме - порушення строків оплати за спожиту теплову енергію за період січень 2014 року - лютий 2015 року. У підтвердження своїх позовних вимог Прокурор надав суду договір №385 купівлі-продажу теплової енергії від 30.12.2013 з додатками, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) за вказаний вище період.

Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, стосовно факту часткової оплати Відповідачем суми боргу в розмірі 12 000,00 грн. не заперечував.

Позивач - 2 в судовому засіданні підтвердив оплату Відповідачем частини заборгованості в сумі 12 000,00 грн., решту позовних вимог підтримав, 23.06.2015 подав до господарського суду додаткові докази в обґрунтування позовних вимог, які долучені судом до матеріалів справи.

Позивач -1 - Міністерства енергетики та вугільної промисловості України - у призначене на 23.06.2015 судове засідання не з'явився, пояснень щодо причин неприбуття в судове засідання не надходило, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідач в судове засідання не з'явився, 23.06.2015 подав до господарського суду клопотання про розгляд справи за відсутності його представника в якому також визнав суму основного боргу в розмірі 61 891,79 грн. у зв'язку з частковою оплатою заборгованості в сумі 12 000,00 грн. та просив суд зменшити штрафні санкції на 90% у зв'язку з скрутним фінансовим становищем.

В судовому засіданні 23.06.2015 оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення Прокурора, представника Позивача-2, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

30.12.2013 між Державним підприємством "Криворізька теплоцентраль" (далі-Продавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі-Споживач) був підписаний Договір №385 купівлі-продажу теплової енергії (далі-Договір), відповідно до пункту 1.1 якого Продавець бере на себе зобов'язання постачати Споживачеві теплову енергію в потрібних обсягах, а Споживач зобов'язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими згідно чинного законодавства тарифами (цінами) в терміни, передбачені Договором.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що теплова енергія постачається Споживачу в обсягах, визначених в Додатку 1 до Договору, що є його невід'ємною частиною, на такі потреби:

- опалення та вентиляцію - в період опалювального періоду;

- гаряче водопостачання - протягом року (за наявності виділеного об'єму природного газу).

Розрахунки за теплову енергію, що споживається Споживачем, проводяться в грошовій формі за розрахунковий період, відповідно до тарифів, встановлених згідно чинного законодавства України. Розрахунковим періодом є розрахунковий місяць (п.п. 6.1, 6.2 Договору).

Згідно з пунктом 6.3 Договору, оплата за теплову енергію здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами відповідно до тарифів, встановлених згідно чинного законодавства України, шляхом 30 відсоткової попередньої оплати вартості планових обсягів споживання теплової енергії за 5 днів до початку здійснення споживання. Решта 70 відсотків вартості планових обсягів споживання теплової енергії сплачується Споживачем протягом місяця споживання теплової енергії. Кошти, які надійшли при цьому від Споживача, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості Споживача за Договором. Остаточний розрахунок за фактично спожиту Споживачем теплову енергію здійснюється до 20-го числа місяця, наступного за місяцем споживання теплової енергії.

Відповідно до пункту 10.1 Договору, він набуває чинності з моменту фактичного надання послуг з теплопостачання та діє до 31.12.2014, з урахуванням частини 3 статті 631 Цивільного кодексу України. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про припинення дії Договору не буде письмово заявлено однією із сторін (п. 10.3 Договору).

Виходячи з наданих Прокурором Договору, актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), які містяться в матеріалах справи (а.с. 15-24), Відповідачем в період з січня 2014 року по лютий 2015 року було одержано 52,85 Гкал теплової енергії, загальною вартістю 59 688,02 грн. з ПДВ.

Крім того, під час розгляду справи судом, Прокурором була подана заява про збільшення розміру позовних вимог, з якої вбачається про споживання послуг за Договором також і в березні, квітні 2015 року в загальному обсязі 7,24 Гкал, що становить 14 203,77 грн. з ПДВ та підтверджується відповідними актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) (а.с. 54,55).

Таким чином, всього за період січень 2014 року - квітень 2015 року, включно, Відповідачем спожито теплової енергії в обсязі 60,09 Гкал на загальну суму 73 891,79 грн. з ПДВ, у зв'язку з несплатою якої прокурор і звернувся до господарського суду з відповідним позовом.

Також, 23.06.2015 Позивач-2 подав до господарського суду докази оплати Відповідачем суми в розмірі 12 000,00 грн., що підтверджується банківською випискою про сплату 10 000,00 грн. 15.06.2015 та платіжним дорученням №528 від 22.06.2015 на суму 2 000,00 грн.

Враховуючи те, що вказані оплати здійснені Відповідачем після подачі відповідного позову, провадження в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 12 000,00 грн. підлягає припиненню на підставі п. 1-1. ст. 80 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Пунктом 1-1 частини1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що Господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Згідно з частиною 3 пункту 4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Враховуючи вищевикладене, станом на час розгляду справи судом, заборгованість Відповідача перед Позивачем-2 по сплаті за отримані послуги з теплопостачання, становить суму в розмірі 61 891,79 грн., що також підтверджується поданим Позивачем-2 до матеріалів справи актом звірки за спожиту теплову енергію за період з 01.01.2014 по 14.04.2015, який підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками.

Станом на час розгляду справи судом, доказів сплати суми в розмірі 61 891,79 грн. сторонами суду не надано.

В силу ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов укладеного договору. Відповідно до вимог ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи з вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, невиконання зобов'язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, є порушенням зобов'язання.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу підлягають частковому задоволенню - в сумі 61 891,79 грн.; провадження у справі в частині стягнення 12 000,00 грн. підлягає припиненню, оскільки оплата заборгованості в сумі 12 000,00 грн. була здійснена Відповідачем після порушення провадження у даній справі (що підтверджується наявними в справі документами).

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

В зв'язку з порушенням Відповідачем строків оплати за одержану теплову енергію, Позивач-2 нарахував 3% річних в сумі 1 162,36 грн. за загальний період прострочення з 21.02.2014 по 21.05.2015, та інфляційні втрати в сумі 25 577,73 грн. за загальний період прострочення березень 2014 року - травень 2015 року.

Враховуючи, що Прокурором та Позивачем-2 доведено шляхом надання належних доказів, що Відповідачем допущено порушення строків розрахунків за отриману теплову енергію, перевіривши здійснений Позивачем-2 розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню, а саме: підлягають стягненню 3% річних в сумі 1 162,36 грн. та інфляційні втрати в сумі 25 577,73 грн.

Згідно з п. 7.3 Договору, за порушення строків сплати Споживачем за отриману теплову енергію з нього стягується пеня у розмірі не більше подвійної облікової ставки НБУ, за які допущено прострочення за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 (тридцяти) днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної суми. Період, за які нараховуються штрафні санкції, становить 3 роки. Строк позовної давності, щодо стягнення штрафних санкцій встановлено сторонами у три роки.

Позивач-2 нарахував 15 955,14 грн. - пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за загальний період прострочення з 21.02.2014 по 21.05.2015, та 4 921,02 грн. - 7% штрафу (7% від суми заборгованості).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

В силу п.1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п.6 ст.231 Господарського кодексу України).

Положеннями ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно статті 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до пункту 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі-Постанова), вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Абзацом 3 вказаного пункту Постанови передбачено, що крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв'язку з порушенням зобов'язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

Розрахунки пені та 7% штрафу виконані Позивачем-2 вірно, але господарський суд, враховуючи прохання Відповідача про зменшення штрафних санкцій, а також те, що останнім зобов'язання частково виконано, хоч і з порушення строків оплати та з урахуванням досить великого розміру штрафних санкцій порівняно з сумою, на яку вони були нараховані, господарський суд вважає за можливо врахувати звернення Відповідача щодо зменшення штрафних санкцій на 90%, задовольнивши його частково та зменшити їх розмір на 50%, а саме до суми 7 977,57 грн. - пені, 2 460,51 грн. - 7% штрафу.

Згідно абзацу четвертого пункту 3.17.4 Постанови, у резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі підлягають стягненню з Відповідача в дохід Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 1, 33, 43, 44, 49, п.1-1 ч.1 ст.80, ст.ст. 82-85, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Припинити провадження у справі в частині стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 12 000,00 грн. - основного боргу.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь державного підприємства "Криворізька теплоцентраль" (50014, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Електрична, 1, ) 61 891,79 грн. - основного боргу, 7 977,57 грн. - пені, 2 460,51 грн. - 7% штрафу, 1 162,36 грн. - 3% річних, 25 577,73 грн. - інфляційних втрат.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в дохід державного бюджету України (одержувач - Управління Державної Казначейської Служби України у Жовтневому районі м. Дніпропетровська, , банк одержувача - відділення банку ГУДКУ у Дніпропетровській області, МФО 805012, р/р 3005, КБКД 22030001, призначення платежу: судовий збір, код ЄДРПОУ суду 03499891) 2 430,16 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім гривень 00 копійок) судового збору.

Видати накази.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 25.06.2015.

Суддя А.Є. Соловйова