ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2015 р. Справа № 917/493/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя Терещенко О.І. , суддя Івакіна В.О.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився,

відповідача - Дудченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №3079 П/1-7) на рішення господарського суду Полтавської області від 30.04.15 у справі

за позовом ТОВ "Українська сервісна бурова компанія", м. Полтава,

до ПАТ "Укртрансгаз", м. Київ,

про розірвання договору

ВСТАНОВИЛА:

Господарським судом Полтавської області розглянуто позовні вимоги про розірвання договору поставки № від 26.08.2014 р. укладеного між сторонами у справі.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 30.04.2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить це рішення скасувати, постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення.

На думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення. Крім того, суд приймає до уваги, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо).

Беручи до уваги, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

За результатами проведення конкурсних торгів на закупівлю кранів, вентилів та подібних виробів до труб, котлів, резервуарів, цистерн і подібних виробів (клапани, засувки, крани, вентилі, арматура фонтанна) за державні кошти, 26.08.2014 р. між Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" в особі заступника директора Філії "Управління магістральних газопроводів "Київтрансгаз" Ушакова І. Г. (далі - відповідач, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська сервісна бурова компанія" (далі - позивач, продавець) було укладено договір № (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору, продавець зобов'язується поставити і передати у власність покупцю крани, вентилі, клапани та подібні вироби до труб, котлів, резервуарів, цистерн і подібних виробів (арматура фонтанна, засувки ЗМС), у подальшому іменовані як товар, найменування, кількість і ціна якого вказані в специфікації, яка є невід'ємною частиною цього договору (додаток №1), а покупець зобов'язується на умовах цього договору прийняти товар та сплатити його вартість.

Згідно з розділом 3 договору, ціна договору згідно специфікації складає 717 883,20 грн. в тому числі ПДВ - 119 647,20 грн. Ціна товару протягом дії договору не можу бути збільшена, якщо інше не передбачено законодавством України.

Як зазначається в п. 5.1 договору, товар за цим договором продавець зобов'язується поставити та передати покупцю окремими партіями протягом 30 календарних днів з дати відправлення заявки покупцем.

Відповідно до пояснень сторін, 18.12.2014 р. відповідач направив позивачу заяву на поставку товару в повному обсязі (вих. № 3661/28-04).

Проте, як зазначає відповідач, позивачем лише частково виконано свої зобов'язання відповідно до умов договору, а саме: поставлено товар (засувка ЗМС 65*210 К1) на загальну суму 293 904,00 грн. (з ПДВ), що підтверджується витратними накладними № 23 від 27.10.2014 р. та № 24 від 14.11.2014 р., а також товарно - транспортними накладними № 5 від 27.10.2014 р. та № 6 від 14.11.2014 р. Зазначені накладні підписані представниками сторін та засвідчені печатками. Оригінали оглянуті судом у засіданні, копії долучені до матеріалів справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач неодноразово звертався до відповідача з листами (вих. № 92 від 29.12.2014 р., вих. №4 від 27.01.2015 р. та вих. № 5 від 28.01.2015 р.), в яких пропонував розірвати договір № у зв'язку зі значним підвищенням курсу долару США по відношенню до української гривні, введення додаткового імпортного мита та наявністю імпортної складової у ціні на продукцію (керуючись ст. 652 ЦК України).

У відповідь на дані листи, відповідач повідомив, що даний договір підлягає виконанню сторонами у передбачені ними строки та підстав для його розірвання немає.

Не погодившись з відповіддю відповідача позивач звернувся до господарського суду з даним позовом для врегулювання питання про розірвання договору № , зазначивши, що в наявності є всі необхідні умови згідно частини 2 статті 652 Цивільного кодексу України, а саме:

- в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

- зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагались;

- виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

- із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші угоди (правочини), передбачені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. ст. 509, 510 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В статті 193 ГК України зазначається, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки. Згідно положень статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлі-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами, а ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 652 Цивільного кодексу України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Згідно з пунктами 7, 8 ч. 5 ст. 40 ЗУ "Про здійснення державних закупівель", істотні умови договору про закупівлю можуть змінюватися після його підписання у разі, зокрема зміни ціни у зв'язку зі зміною ставок податків і зборів пропорційно до змін таких ставок; зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу інфляції, зміни курсу іноземної валюти у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни залежно від зміни такого курсу, зміни біржових котирувань, регульованих цін (тарифів) і нормативів, які застосовуються в договорі про закупівлю.

Як вірно зазначає місцевий господарський суд та вбачається з матеріалів справи, договір № від 26.08.2014 р. не містить прив'язки до зміни курсу іноземної валюти.

Відповідно до положень ч.2 ст. 652 Цивільного кодексу України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Таким чином, для розірвання договору в порядку ст. 652 Цивільного кодексу України обов'язковою умовою, яка надає суду право розірвати договір на вимогу зацікавленої сторони, повинна бути одночасна наявність перелічених умов.

Якщо хоча б одна з перелічених умов відсутня, то відповідно до статті 652 Цивільного кодексу України підстави для розірвання договору відсутні.

За змістом ч. 2 ст.652 Цивільного кодексу України договір може бути розірваний лише на підставі змін обставин, які мають конкретне суб'єктивне відношення до сторін спірного договору і умов його виконання. Такими обставинами може бути зміна собівартості продукції, ціна її реалізації, введення квотування, ліцензування чи інших обмежень певного виду господарської діяльності, що проводиться стороною договору тощо.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до положень статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, котра з сторін посилається на юридичні факти, які обґрунтовують її вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Колегія суддів погоджується із твердженням місцевого господарського суду про те, що позивачем не надано суду доказів в обґрунтування наявності зміни обставин, які б звільняли його від виконання договору. Ризик є однією із ознак підприємництва, що вбачається зі ст. 42 Господарського кодексу України, відповідно до якої підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку). Більш того, принцип комерційного розрахунку та власного комерційного ризику є одним із принципів господарської діяльності (ст. 44 Господарського кодексу України). Отже вказані позивачем обставини щодо договору поставки охоплюється його підприємницьким ризиком.

Порушення співвідношення майнових інтересів (економічної рівноваги) є також необхідною умовою для розірвання договору в судовому порядку. Це порушення також може відбуватися у вигляді значного зменшення вартості отриманого за договором або значного зростання вартості відшкодування, що призводить до порушення еквівалентності обміну. При цьому зменшення цінності виконання повинно мати об'єктивні ознаки його виміру. У протилежному випадку має місце не об'єктивний факт - порушення співвідношення (еквівалентності) обміну, а проста зміна ставлення чи думки сторони щодо доцільності (бажаності чи небажаності) виконання відповідного договору. В даному разі доказів порушення співвідношення (еквівалентності) інтересів сторін спірного договору позивачем не надано.

Стосовно цієї умови п. 3 ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України суд зазначає, що ті загальні обставини, а саме фінансова криза, на які посилається позивач у своїй позовній заяві, в рівній мірі стосуються як позивача, так і відповідача.

Пункт 4 ч. 4 ст. 652 Цивільного кодексу України визначає однією з необхідних умов, за наявності якої можливе розірвання договору за рішенням суду - те, що із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

З огляду на викладене, позивачем не доведено всієї сукупності обставин, передбачених частиною 2 статті 652 Цивільного кодексу України, які були б підставою для розірвання договору № від 26.08.2014 р.

За таких обставин колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги позивача є не доведеними та необґрунтованими у зв'язку з чим в їх задоволенні необхідно відмовити.

Беручи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що під час розгляду справи господарським судом першої інстанції фактичні обставини справи встановлені на основі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають обставинам справи та їм надана правильна юридична оцінка, прийняте рішення відповідає нормам чинного законодавства та підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги спростовані вищевикладеними обставинами, а тому підстави для її задоволення - відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 30.04.2015 року залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 22.06.2015 року.

Головуючий суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Івакіна В.О.