ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2015 р. Справа № 922/2363/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова С.В. , суддя Білецька А.М.

при секретарі Логвін О.О.

за участю представників сторін:

позивача - Перхун Ю.М. (дов. № 3639 від 03.11.2014р.)

відповідача - Віловського А.П. (дов. № 03-01-02/13 від 06.01.2015р.), Граня С.О. (дов. № 03-01-02/439 від 23.03.2015р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Департаменту цивільного захисту Харківської обласної державної адміністрації, м. Харків (вх. № 3175 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 14.05.15р. у справі № 922/2363/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Харківської філії ПАТ "Укртелеком", м. Харків

до Департаменту цивільного захисту Харківської обласної державної адміністрації, м. Харків

про стягнення коштів в розмірі 14 476,88 грн. , -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 14.05.2015р. по справі № 922/2363/15 (суддя Пономаренко Т.О.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Департаменту цивільного захисту Харківської обласної державної адміністрації на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Харківської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" основний борг у розмірі 13669,66 грн., пеню в розмірі 181,03 грн., збитки від інфляції в сумі 475,32 грн., три відсотки річних у сумі 32,85 грн. та судовий збір у розмірі 1827,00 грн. В частині стягнення збитків від інфляції в розмірі 118,02 грн. - відмовлено.

Відповідач - Департамент цивільного захисту Харківської обласної державної адміністрації з даним рішенням суду першої інстанції не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій вважає прийняте у справі рішення винесеним з неповним з'ясуванням обставин справи, неправильною оцінкою наданих доказів і встановлених юридичних фактів, а також з порушенням норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим просить рішення господарського суду Харківської області від 14.05.2015р. по справі № 922/2363/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 05.06.2015р. апеляційну скаргу Департаменту цивільного захисту Харківської обласної державної адміністрації, м. Харків на рішення господарського суду Харківської області від 14.05.15р. у справі № 922/2363/15 прийнято до провадження та призначено до розгляду на 23 червня 2015 р. о 14:30 год.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає вимоги скаржника необґрунтованими та безпідставними, а рішення суду у даній справі законним та вмотивованим, в зв'язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду Харківської області від 14.05.2015р. по справі № 922/2363/15 залишити без змін.

Згідно з частинами 1, 2 статті 101 та пункту 7 частини 2 статті 105 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. У постанові мають бути зазначені: обставини справи, встановлені апеляційною інстанцією, доводи, за якими апеляційна інстанція відхиляє ті чи інші докази, мотиви застосування законів та інших нормативно-правових актів.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при винесенні оскаржуваного рішення, заслухавши у судовому засіданні 23.06.2015р. уповноважених представників позивача та відповідача, які підтримали свої правові позиції у справі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, з огляду на нижченаведене.

Згідно частини 1 статті 173 Господарського кодексу України зобов'язання, що виникає між суб'єктами господарювання, в силу якого один суб'єкт зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта, або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку - є господарським зобов'язанням. А частиною 1 статті 174 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Як свідчать матеріали справи та обґрунтовано встановлено господарським судом Харківської області, 19.02.2013р. між позивачем у справі - Публічним акціонерним товариством "Укртелеком" (Укртелеком) та відповідачем - Департаментом цивільного захисту Харківської обласної державної адміністрації (Абонент) укладено Договір про надання телекомунікаційних послуг за № 057101839/233 (далі - Договір).

Відповідно до положень розділу 1 Договору Укртелеком зобов'язався надавати Абоненту загальнодоступні (універсальні) та інші телекомунікаційні послуги, супутні (додаткові) послуги, згідно з переліком та в обсягах, замовлених Абонентом, а Абонент зобов'язався своєчасно оплачувати отримані Послуги відповідно до умов цього Договору.

Пунктами 4.2., 4.3., 4.5. Договору сторони визначили безготівкову форму розрахунків, встановили систему розрахунків з надсиланням рахунків, а також передбачили кредитний порядок оплати наданих послуг.

Згідно з пунктом 4.4. Договору інформація про належну суму платежу за отримані послуги надається не менше одного разу на місяць.

Пунктом 4.10. Договору передбачено, що вартість послуг визначається відповідно до діючих тарифів Укртелекому згідно з додатком № 2, який також міститься в матеріалах справи (аркуш 19).

Відповідно до пункту 4.11. Договору розрахунковий період становить один календарний місяць.

Цей договір набирає чинності з дня підписання і діє протягом одного року (пункт 7.1. Договору).

У пункті 7.2. Договору сторони передбачили, що у разі коли жодна із сторін за місяць до закінчення строку дії договору не заявить про його припинення він є діючим за кожний наступний рік.

Доказів припинення Договору, як то передбачено пунктом 7.2., у справі не міститься і сторонами не надано, а тому даний Договір вважається пролонгованим і на 2015 рік.

Відповідно статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 4.15. Договору сторони обумовили, що оплата рахунку за отримані послуги здійснюється Департаментом цивільного захисту Харківської обласної державної адміністрації в термін не пізніше 20 числа місяця, що настає після повного розрахункового періоду (при кредитному порядку оплати) та до 20 числа поточного місяця у разі застосування попередньої (авансової) оплати.

Господарським судом першої інстанції на підставі наявних у матеріалах справи доказових матеріалів обґрунтовано встановлено, що позивач виконав належним чином свої договірні зобов'язання за Договором, та надавав у спірний період відповідачеві телекомунікаційні послуги відповідно до умов Договору, що підтверджується рахунками-актами за листопад 2014 - лютий 2015 року (аркуші справи 26-29). Відповідні підтвердження про вручення цих рахунків містяться у справі (аркуші справи 30-32). Жодних заперечень щодо обсягів, якості та вартості наданих послуг протягом всього розгляду справи як у суді першої, так і апеляційної інстанції відповідач не надавав. Факт отримання цих послуг у спірний період відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами у встановленому порядку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Проте відповідач від свого договірного обов'язку сплатити вартість отриманих послуг ухилився, оплату їх вартості не провів, внаслідок чого за період з листопада 2014 року по лютий 2015 року у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 13669,66 грн., позовна вимога про стягнення якої є предметом даного судового провадження.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, дослідивши всі обставини в їх сукупності, оцінивши надані сторонами докази, користуючись принципом об'єктивної істини, принципами добросовісності, розумності та справедливості колегія суддів повністю погоджуючись із висновками господарського суду також встановила наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу в розмірі 13669,66 грн. за Договором про надання телекомунікаційних послуг № 057101839/233 від 19.02.2013р., оскільки вони є законними, обґрунтованими та підтверджені документально.

У відповідності до пункту 5 статті 33 Закону України "Про телекомунікації", пункту 36 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2012 р. № 295, споживач зобов'язаний виконувати умови договору та своєчасно оплачувати отримані телекомунікаційні послуги згідно діючих тарифів.

Статтею 68 Закону України "Про телекомунікації" встановлено, що розрахунки за телекомунікаційні послуги здійснюються на умовах договору про надання телекомунікаційних послуг між оператором, провайдером телекомунікацій та споживачем або без договору за готівкову оплату чи за допомогою карток тощо в разі одержання споживачем замовленої за передоплатою (авансованої) послуги за тарифами, затвердженими згідно із законодавством.

Докази, які б спростовували суму заявленого боргу чи підтверджували оплату заборгованості відповідачем не надані. Докази належного виконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором в матеріалах справи не містяться.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 33 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Згідно зі статтею 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Посилання заявника апеляційної скарги на приписи пункту 8 статті 7 та частини 3 статті 51 Бюджетного кодексу України, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки в даному випадку відсутні підстави для звільнення відповідача від сплати вартості отриманих телекомунікаційних послуг, оплата яких була ним же і гарантована, адже в зазначених нормах вказано, що розпорядники бюджетних коштів забезпечують у повному обсязі проведення розрахунків за електричну та теплову енергію, водопостачання, водовідведення, природний газ та послуги зв'язку, які споживаються бюджетними установами, та укладають договори за кожним видом енергоносіїв у межах встановлених відповідним головним розпорядником бюджетних коштів обґрунтованих лімітів споживання.

Таким чином, вирішення питання про бюджетне фінансування наданих телекомунікаційних послуг відноситься саме до обов'язку відповідача.

Відповідно до статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком відсутність у боржника необхідних коштів.

Частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відсутність бюджетних коштів жодним чином не виправдовує бездіяльність відповідача, як споживача (Абонента) телекомунікаційних послуг, і в даному випадку не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 № 11/446 та в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005р.

В апеляційній скарзі відповідач в якості правових підстав для звільнення його від відповідальності за невиконання ним договірного зобов'язання посилається на те, що ним вживались всі залежні від нього заходи щодо належного виконання обов'язку за спірним Договором. Проте будь-яких доказів на підтвердження зазначених обставин, окрім зауважень про те, що розподіл бюджетних коштів не входить до компетенції відповідача, скаржник не надає.

У відповідності до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач не відмовлявся від телекомунікаційних послуг за спірним Договором, а навпаки визнав заборгованість, просив не припиняти надання послуг та гарантував їх оплату, про що свідчать гарантійні листи Харківської обласної державної адміністрації департаменту цивільного захисту № 03-01-02/1471 від 25.11.2014р., № 03-01-02/120 від 27.02.2015р., № 03-01-02/371 від 10.03.2015р., належним чином засвідчені копії яких надані позивачем до відзиву на апеляційну скаргу в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України та залучені судом апеляційної інстанції до матеріалів справи.

При цьому, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що оскільки форма рахунку за надані телекомунікаційні послуги ні спірним Договором, ні жодним нормативним актом не затверджена, тому твердження відповідача про неналежне оформлення позивачем рахунків-актів не приймаються до уваги. Крім того, як вже було зазначено вище, вказані рахунки були вручені відповідачу і жодних зауважень щодо їх оформлення з боку останнього не було.

Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення суми пені в розмірі 181,03 грн., 593,34 грн. збитків від інфляції та 32,85 грн. 3% річних, нарахованих позивачем у зв'язку із порушенням відповідачем зобов'язання по оплаті вартості послуг за спірним Договором, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України унормовано, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України одним із наслідків порушення зобов'язання є сплата неустойки.

Відповідно до частини 3 статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Положеннями статті 216, частини першої статті 218 Господарського кодексу України також визначено, що підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесені штраф і пеня (частина перша статті 230 цього Кодексу).

Відповідно до статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", пеня обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Умовами Договору, а саме у пункті 5.2. Договору сторони визначили, що у разі несвоєчасної оплати відповідачем наданих послуг, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня за кожний день прострочення платежу.

Висновки господарського суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача пені в сумі 181,03 грн. за період прострочення з грудня 2014 року по лютий 2015 року є законними та обґрунтованими, оскільки наданий позивачем до позову розрахунок пені є правильним та таким, що відповідає умовам Договору та вимогам чинного законодавства.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Індекс інфляції є статистичною інформацією, яка щомісячно надається Держкомстатом та публікується в газеті "Урядовий кур'єр" та на офіційному веб-сайті Державного комітету статистики України (http://www.ukrstat.gov.ua). Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора.

Індекс інфляції, застосований у розрахунку позивача, відповідає таким даним.

Колегія суддів зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Інфляційні нарахування входять до складу грошового зобов'язання. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць; відтак прострочення платежу за період часу, менший за місяць, не тягне за собою інфляційних нарахувань.

Поряд з цим, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Господарським судом першої інстанції обґрунтовано встановлено прострочення відповідачем грошового зобов'язання, перевірено правильність розрахунку заявлених позивачем до стягнення сум інфляційних втрат за період грудень 2014 року - лютий 2015 року в розмірі 593,34 грн. та 3 % річних в розмірі 32,85 грн. та зроблено правомірний висновок, що позовні вимоги в частині стягнення збитків від інфляції підлягають частковому задоволенню в сумі 475,32 грн., а в частині стягнення 3% річних - у повному обсязі. В іншій частині позовних вимог про стягнення інфляційних в сумі 118,02 грн. господарським судом обґрунтовано відмовлено, з огляду на те, що нарахування збитків від інфляції повинно здійснюватись за кожним рахунком - актом по кожній з сум окремо, а не за весь спірний період поступово із сукупних сум боргу, як зазначив позивач.

Частинами 1-2 статті 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Доводи апеляційної скарги Департаменту цивільного захисту Харківської обласної державної адміністрації, м. Харків не спростовують обґрунтованих висновків господарського суду Харківської області, викладених у рішенні від 14.05.2015р. по даній справі.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення - відсутні.

Керуючись статтями 32, 33, 34, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Департаменту цивільного захисту Харківської обласної державної адміністрації, м. Харків залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 14.05.2015р. у справі № 922/2363/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцятиденного строку.

Повний текст постанови складено 25.06.15р.

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Білецька А.М.