КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2015 р. Справа№ 910/1614/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Лобаня О.І.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання Іващенко М.М.,

за участю представників сторін:

від позивача: Бойко Ю.А. (довіреність від 10.02.2015 № 5);

від відповідача: не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги

товариства з обмеженою відповідальністю "ПОС-ПРО"

на рішення господарського суду міста Києва від 06.04.2015

у справі № 910/1614/15-г (суддя Бондарчук В.В.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ЕМ ТРАНС"

до товариства з обмеженою відповідальністю "ПОС-ПРО"

про стягнення 32 250,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 06.04.2015 року у справі № 910/1614/15-г позов товариства з обмеженою відповідальністю "ЕМ ТРАНС" задоволено, припинено провадження у справі № 910/1614/15-г на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 ГПК України в частині стягнення 4 000, 00 грн. боргу за відсутністю предмету спору та стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «ПОС-ПРО» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕМ ТРАНС» 18 250 грн. 00 коп. - заборгованості та 1 827 грн. 00 коп. - судового збору.

Не погодившись із вказаним рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю "ПОС-ПРО" подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 06.04.2015 року у справі № 910/1614/15-г та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.05.2015 року у справі № 910/1614/15-г апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ПОС-ПРО" прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 03.06.2015.

Ухвалою суду від 03.06.2015 відкладено розгляд апеляційної скарги на 15.06.2015.

Представник позивача в судовому засіданні 15.06.2015 заперечив на подану апеляційну скаргу та просить апеляційний суд залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача в судове засідання 15.06.2015 не з'явився.

Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції встановила наступне.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на підставі заявок на надання транспортних послуг по Києву та території України № 231 від 10.06.2014 р., № 232 від 10.06.2014 р., № 233 від 17.06.2014 р., № 236 від 09.07.2014 р., № 238 від 30.07.2014 р., № 239 від 11.08.2014 р., № 239 від 19.07.2014 р., № 247 від 27.08.2014 р., № 244 від 11.09.2014 р., № 243 від 11.09.2014 р. позивачем були надані послуги на загальну суму 39 380, 00 грн., а відповідачем прийняті надані послуги, що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг): № 656 від 10.06.2014 р. на суму 3 500, 00 грн.; № 664 від 11.06.2014 р. на суму 950, 00 грн.; № 679 від 18.06.2014 р. на суму 900, 00 грн.; № 728 від 14.07.2014 р. на суму 6 150, 00 грн.; № 761 від 31.07.2014 р. на суму 4 000, 00 грн.; № 783 від 11.08.2014 р. на суму 980, 00 грн.; № 800 від 19.08.2014 р. на суму 7 900, 00 грн.; № 801 від 26.08.2014 р. на суму 7 900, 00 грн.; № 858 від 11.09.2014 р. на суму 4 600, 00 грн.; № 859 від 11.09.2014 р. на суму 2 500, 00 грн., які підписані представниками сторін і скріплені їх печатками (в матеріалах справи).

Виписками з банківського рахунку позивача та платіжних доручень № 1368 від 22.01.2015 р., № 1367 від 22.01.2015 р., № 1370 від 22.01.2015 р., № 1373 від 22.01.2015 р., № 1372 від 21.01.2015 р., № 1369 від 22.01.2015 р., № 1371 від 22.01.2015 р. підтверджується, що відповідач за надані послуги розрахувався частково у розмірі 17130, 00 грн., в результаті чого за останнім утворилась заборгованість у сумі 22250, 00 грн.

Позивачем на адресу відповідача направлялась претензія № 01-03/083 від 14.11.2014 р., в якій позивач просить відповідача сплатити заборгованість, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача.

Листом від 26.11.2014 р. № 26/11/14-1 відповідач надав відповідь на зазначену вище претензію позивача, в якому повідомив, що погашення заборгованості відбудеться пропорційно до кінця грудня 2014 р.

Проте, заборгованість по наданим позивачем послугам в повному обсязі не сплатив.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Основними видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання та організаційно-господарські зобов'язання.

Статтею 174 Господарського кодексу передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно статті 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом. Якщо майново-господарське зобов'язання виникає між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами, зобов'язаною та управненою сторонами зобов'язання є відповідно боржник і кредитор.

Відповідно до ст. 179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Позивачем були надані послуги на загальну суму 39 380, 00 грн., а відповідачем прийняті надані послуги, що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг).

Відповідач за надані послуги розрахувався частково в сумі 17130,00 грн.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що після порушення провадження у справі відповідачем в погашення заборгованості було сплачено 4000,00 грн.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про припинення провадження у справі в частині 4000,00 грн. на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Враховуючи вищевикладене, відповідач не доплатив позивачем за надані послуги суму в розмірі 18 250, 00 грн.

Скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що визнає позовні вимоги в розмірі 10350,00 грн., проте заперечує щодо наданих позивачем послуг по заявці № 247 від 27.08.2014, оскільки по вказаній заявці відсутнє погодження всіх істотних умов договору, а саме відсутнє погодження вартості послуг.

Судом встановлено, що відповідно до актів здачі-приймання робіт (надання послуг), які підписані обома сторонами у справі, позивачем були надані послуги на загальну суму 39 380,00 грн., а відповідач в свою чергу здійснив розрахунок по зазначеним актам на суму 21130,00 грн.

Внаслідок чого у відповідача перед позивачем за підписані акти здачі-приймання робіт утворилася заборгованість в розмірі 18250,00 грн.

Відповідач не надав суду жодних доказів того, що послуги по залученим до матеріалів справи заявкам не надавалися та не надав докази повної сплати заборгованості по залученим до матеріалів справи актах здачі-приймання робіт (надання послуг).

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення господарського суду міста Києва від 06.04.2015 у справі № 910/1614/15-г відповідає обставинам справи, є законним та обґрунтованим, а тому не підлягає скасуванню. У зв'язку з цим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судовою колегією встановлено відсутність належних доказів щодо обставин, передбачених ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджували б наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

В той же час, доводи скаржника зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, що не впливає на результат розгляду справи.

Керуючись статтями 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ПОС-ПРО" на рішення господарського суду міста Києва від 06.04.2015 у справі № 910/1614/15-г залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 06.04.2015 у справі № 910/1614/15-г залишити без змін.

3. Справу № 910/1614/15-г повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Р.В. Федорчук

Судді О.І. Лобань

А.Г. Майданевич