ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2015 р.Справа № 916/350/15-г
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Шевченко В. В.

суддів: Головея В.М., Лисенко В.А.

при секретарі судового засідання: Максіміхіній Ю.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації публічного акціонерного товариства "Імексбанк"

на рішення господарського суду Одеської області

від 14 квітня 2015 року

у справі № 916/350/15-г

за позовом Приватного акціонерного товариства "Фарлеп-Інвест"

до Публічного акціонерного товариства "Імексбанк"

про стягнення 51009 грн. 40 коп.

Склад колегії суддів змінено згідно протоколу автоматичної зміни складу суду від 17.06.2015 року.

ВСТАНОВИЛА:

28.01.2015 р. Приватне акціонерне товариство "Фарлеп-Інвест" (далі позивач, ПАТ) звернулась до господарського суду Одеської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Імексбанк" (далі відповідач, Банк) про стягнення 51009 грн. 40 коп.

Позов мотивовано тим, що відповідач не виконав свої зобовязання за укладеним між сторонами у справі договором про організацію приймання платежів № 8 щодо своєчасного та повного перерахування грошових коштів, внаслідок чого має борг по їх перерахуванню в сумі 45985 грн. 06 коп., а тому повинний сплатити позивачеві не лише зазначену суму боргу, а ще й інфляційні витрати в сумі 2299 грн. 25 коп., 3% річних в сумі 272 грн. 13 коп. та пеню в сумі 2452 грн. 96 коп., а також відшкодувати позивачеві понесені судові витрати по справі на сплату судового збору за подання позову в сумі 1827 грн.

Відповідач відзив на позов не надав та його представник жодного разу в судове засідання не зявився, внаслідок чого справа була розглянута місцевим судом за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Рішенням господарського суду Одеської області від 14.04.2015 р. (суддя Гуляк Г.І.) позовні вимоги задоволені у повному обсязі та з відповідача на користь позивача стягнуто: 45985 грн. 06 коп. - боргу; 2299 грн. 25 коп. інфляційних витрат; 272 грн. 13 коп. - 3 % річних, 2452 грн. 96 коп. пені та 1827 грн. понесених судових витрат по справі на оплату судового збору з подання позову.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач не виконав свої зобовязання за укладеним між сторонами у справі договором про організацію приймання платежів № 8 щодо своєчасного та повного перерахування грошових коштів, внаслідок чого має борг по їх оплаті в сумі 45985 грн. 06 коп., а тому повинний сплатити позивачеві не лише зазначену суму боргу, а ще й інфляційні витрати в сумі 2299 грн. 25 коп., 3% річних в сумі 272 грн. 13 коп. та пеню в сумі 2452 грн. 96 коп., а також відшкодувати позивачеві понесені судові витрати по справі на сплату судового збору за подання позову в сумі 1827 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення місцевого суду скасувати, оскільки воно не відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи, ухвалено з порушеннями норм матеріального та процесуального права та постановити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити у повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що постановою правління Національного банку України від 26.01.2015 р. № 50 ПАТ "Імексбанк" віднесено до категорії неплатоспроможних та рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26.01.2015 р. № 16 розпочато процедуру виведення ПАТ "Імексбанк" з ринку та запроваджено тимчасову адміністрацію з 27.01.2015 р. по 27.04.2015 р., яка в подальшому на підставі рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23.04.2015 р. № 84 була продовжена по 26.05.2015 р. (включно), у звязку з чим після запровадження Фондом гарантування вкладів фізичних осіб тимчасової адміністрації стосовно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та в подальшому відкликання Національним банком України банківської ліцензії та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється виключно в порядку, передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", у звязку з чим підстави для задоволення позову відсутні.

На підтвердження факту подачі скарги уповноваженою особою апелянтом до апеляційної скарги надана довіреність № 270415 від 27.04.2015 р., що підписана уповноваженої особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації публічного акціонерного товариства "Імексбанк" п. Севериним Ю.П. на імя п. Шульги Ю.І., а також постанова правління Національного банку України від 26.01.2015 р. № 50, рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26.01.2015 р. № 16 та від 23.04.2015 р. № 84, які колегією суддів залучені до матеріалів справи, оскільки в противному разі були б відсутні правові підстави для прийняття цієї скарги до провадження апеляційного суду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Про день, час і місце розгляду справи сторони були своєчасно та належним чином повідомлені, але не скористались своїм правом на участь в розгляді справи апеляційним судом.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обґрунтована та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено місцевим судом 01.03.2012 р. між сторонами у справі укладено договір про організацію прийому платежів № 8 (далі договір), за умовами якого, Банк за дорученням провайдера зобовязався надати послуги з організації діяльності з прийому платежів, а провайдер зобовязався сплачувати Банку винагороду, обумовлену в п.2.1 договору.

Згідно п. 7.1. договору останній набирає чинності з моменту його підписання та діє до дати його розірвання.

Згідно п. 2.2.1 договору, зі сторони провайдера Банку надані повноваження на прийом грошових коштів від постачальників, оброблення інформації про платежі та здійснення розрахунків, прийом та відображення на рахунках клієнтів грошових коштів, зібраних як платежі, а п. 2.2.2 договору визначено прийом Банком прийом платежів від постачальників на користь провайдера, передача даних про прийняті платежі провайдеру та обробка даних з прийому платежів, складення реєстрів платежів для подальшої передачі провайдеру.

Відповідно до п. 3.1. договору, обов'язок по перерахуванню позивачу прийнятих платежів повинно бути виконано відповідачем протягом 3 банківських днів з моменту приймання платежів шляхом забезпечення розрахункової взаємодії.

Згідно п. 3.9 договору, після підтвердження провайдером підсумкових документів в електронному вигляді, банк готує підписує та направляє провайдеру акт за формою вказаною у додатку № 1 який містить інформацію про прийнятті та перераховані платежі на протязі 5 банківських днів місяця, наступного за звітним.

Додатком № 2 сторони обумовили та узгодили квитанцію ПТКС, до договору № 8, додатком № 3 сторонами узгоджено реквізити для перерахування коштів провайдеру, додатком № 4 узгоджена форма щоденного реєстру, додатком № 5 сторонами узгоджено та підписано вимоги до інтерфейсу.

Додатковими угодами сторони узгоджували реквізити щодо перерахування прийнятих банком коштів та подальшого їх перерахування провайдеру.

Відповідно до узгоджених сторонами актів за 2012 рік, які підписані відповідачем без будь-яких зауважень щодо залишку не перерахованих коштів та які скріплені печаткою останнього, Банк на протязі 2012 року отримав грошові кошти в сумі 595967 грн. 30 коп., з яких перерахував позивачеві 570815 грн. 06 коп., винагорода Банку за рік склала 7697 грн. 83 коп., а залишок не перерахованих коштів позивачу за 2012 рік склав 17.454 грн. 41 коп.

Згідно узгоджених сторонами актів за 2013 рік відповідачем прийнято грошових коштів у сумі 1.237.640 грн. 43 коп., з яких перераховано позивачеві 1218362 грн. 28 коп., винагорода Банку за цей рік склала 12.697 грн. 57 коп., а залишок не перерахованих коштів позивачу за 2013 рік склав 6.580 грн. 58 коп.

З відповідних актів видно, що на протязі 2014 року відповідачем прийнято за 2014 рік платежів на суму 1311302 грн. 35 коп. та залишок не перерахованих коштів позивачу за 2014 рік склав 21950 грн. 30 коп.

На підставі п. 7.1.2. ст. 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Статтею ст. 1074 ЦК України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Згідно з ст. 1089 ЦК України за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

При викладених обставинах суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку про те, що відповідач не виконав свої зобовязання за умовами укладеного договору, внаслідок чого має перед позивачем борг по перерахуванню грошових коштів за названий період часу в загальній сумі 45985 грн. 06 коп. (17454,41 + 6580,58 + 21950,30 = 45985,29 гривень).

Але, задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі місцевий суд не зясував та не врахував той факт, що на час звернення позивача з позовом до суду (28.01.2015 р.) постановою правління Національного банку України від 26.01.2015 р. № 50 ПАТ "Імексбанк" віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26.01.2015 р. № 16 розпочато процедуру виведення ПАТ "Імексбанк" з ринку та запроваджено тимчасову адміністрацію з 27.01.2015 р. по 27.04.2015 р. та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Імексбанк» - п. Северина Ю.П.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23.04.2015 р. № 84 продовжено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Імексбанк» по 26.05.2015 р. (включно).

У п. 16 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються спеціальними нормами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним щодо інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема щодо майнових зобов'язань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що між сторонами склалися зобов'язальні правовідносини на підставі договору, який носить майново-грошовий характер, а відтак, у даному випадку позивач виступає кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами, а відповідач боржником, а оскільки позивач звернувся до відповідача з позовом до суду про стягнення грошових коштів за договором у період запровадження у Банку тимчасової адміністрації, виконання зазначеної операції Банком обмежується положеннями п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" .

Згідно з положеннями ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань, є кредитором банку, у звязку з чим після запровадження Фондом гарантування вкладів фізичних осіб тимчасової адміністрації стосовно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та в подальшому відкликанням Національним банком України банківської ліцензії та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється виключно в порядку, передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня призначення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію банку, зокрема, банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав.

При цьому, кредитор банку вправі заявити уповноваженій особі Фонду на тимчасову адміністрацію банку про свої вимоги до банку у строк встановлений ч. 5 ст. 45 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

У ч. 2 ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до ч. 2 ст. 45 цього закону уповноважена особу Фонду здійснює зокрема, такі заходи: визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення,ж складає реєстр акцептованих вимог кредиторів.

Черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів передбачена ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", зокрема, кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у такій черговості:

1) зобов'язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян;

2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку;

3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі щодо повернення цільової позики банку, наданої протягом здійснення тимчасової адміністрації з метою забезпечення виплат відповідно до пункту 1 частини шостої статті 36 цього Закону та щодо покриття витрат Фонду, передбачених у пункті 17 частини п'ятої статті 12 цього Закону;

4) вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом;

5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування;

6) вимоги фізичних осіб, платежі яких або платежі на ім'я яких заблоковано (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності);

7) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом;

8) вимоги за субординованим боргом.

При цьому, задоволення вимог окремих кредиторів поза межами процедури тимчасової адміністрації та ліквідації банку порушує в цілому баланс інтересів кредиторів банку та не узгоджується з положеннями Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", якими передбачено, що під час ліквідаційної процедури неплатоспроможного банку визначається загальна сума його заборгованості перед кредиторами (пасив), формується ліквідаційна маса банку (актив) та здійснюється її реалізація з подальшим спрямуванням коштів, одержаних від продажу майна банку, на погашення акцептованих (визнаних) вимог кредиторів в порядку черговості відповідно до статті 52 цього Закону.

Водночас, задоволення вимог окремого кредитора юридичної особи, заявлених поза межами тимчасової адміністрації та ліквідаційної процедури порушує принцип пріоритетності зобовязань неплатоспроможного банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими фондом, у звязку з чим позивач не позбавлений можливості захистити свої майнові права за договором в порядку передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

При викладених обставинах, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов до передчасного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки не врахував обмеження встановленні ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", так як позов предявлено позивачем 28.01.2015 р., тобто після запровадження в Банку тимчасової адміністрації (27.01.2015 р.,) внаслідок чого заявлені позовні вимоги задоволені бути не можуть з вищенаведених підстав.

Ці висновки апеляційного суду ґрунтуються на матеріалах справи, нормах чинного законодавства та сформованій судові практиці, зокрема, Постановах Верховного суду України від 25.03.2015 року у справі № 910/9232/14 та від 01.04.2015 р. по справі № 910/5560/14, які відповідно до ст. 111-26 ГПК України є обовязковими для всіх судів України.

Так як, при ухваленні судового рішення місцевий суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи та його висновки не відповідають обставинам справи, то колегія суддів вважає за необхідне це рішення скасувати і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

Оскільки, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржене рішення скасуванню, то позивач, відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 ГПК України, повинний сплатити до Державного бюджету України 913 грн. 50 коп. судового збору за подану Банком та розглянуту судом апеляційну скаргу, від сплати якого апелянт звільнений на підставі п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст. 99, 101 105 ГПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації публічного акціонерного товариства "Імексбанк" задовольнити.

Рішення господарського суду Одеської області від 14.04.2015 року у справі № 916/350/15-г скасувати, а у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Фарлеп-Інвест" до Публічного акціонерного товариства "Імексбанк" про стягнення 51009 грн. 40 коп. відмовити у повному обсязі.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Фарлеп-Інвест" ( 01011, м. Київ, провулок Кутузова, 3, ) до Державного бюджету України (банк - ГУДКСУ в Одеській області, МФО 828011, УК у м. Одесі/м.Одеса/22030001, код ЄДРПОУ - 38016923, номер рахунку - 2002): 913 грн. 50 коп. судового збору за подану та розглянуту апеляційну скаргу, від сплати якого апелянт звільнений на підставі п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Зобовязати господарський суд Одеської області видати наказ із зазначенням усіх повних та необхідних реквізитів.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Шевченко В.В.

Судді: Головей В.М.

ОСОБА_1