донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

22.06.2015р. справа №908/1462/15-г

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівЛомовцевої Н.В. Колядко Т.М., Скакуна О.А.
при секретарі судового засідання Склярук С.І.
за участю представників сторін:
від позивача: не з'явився
від відповідача:не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуПублічного акціонерного товариства «Запоріжтрасформатор», м. Запоріжжя
на рішення господарського суду Запорізької області
від05.05.2015р.
по справі№908/1462/15-г (суддя Азізбекян Т.А.)
за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю «Деко-Транс», м.Київ
до відповідача:Публічного акціонерного товариства «Запоріжтрасформатор», м. Запоріжжя
простягнення суми

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Деко-Транс», м.Київ звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Запоріжтрасформатор», м. Запоріжжя про стягнення суми основного боргу у розмірі 72000,00грн., пені у розмірі 27 936 ,00 грн., інфляційних нарахувань у розмірі 20 508,16грн., суми 3 % річних у розмірі 2 296 ,11 грн.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 05.05.2015р. позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Запоріжтрансформатор", м. Запоріжжя на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Деко - Транс", м. Київ основний борг у розмірі 72 000грн.00коп., інфляційні витрати у сумі 20508грн.16 коп., 2 296грн.11коп. суму 3 % річних, судового збору у розмірі 2100грн.77 коп. В решті позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись з прийнятим судовим рішенням, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення місцевого господарського суду змінити, зменшивши розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача.

Підставами для зміни рішення апелянт зазначає неправильне застосування норм матеріального права. На думку скаржника, неправильно визначено період для нарахування пені, який має починатися з 04.02.2014р. та не застосовано обмеження розміру пені розміром подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на період, за яким сплачується пеня. Крім того, відповідач посилається на те, що при розгляді справи робив заяву про застосування позовної давності щодо нарахування та стягнення пені, яку судом не розглянуто.

Представник позивача у судове засідання не прибув.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, надав відзив, в якому проти доводів апеляційної скарги заперечував та просив розглянути справу без участі свого представника.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

З матеріалів справи вбачається, що 21.11.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Деко - Транс" (постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Запоріжтрансформатор" (покупець) укладений договір поставки № К004153, відповідно до умов п.1.1 якого постачальник зобов'язується передати в обумовлені договором строки покупцю товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти зазначений товар та сплатити за нього грошову суму.

Згідно з п. 2.1 договору поставці за вказаним договором підлягає наступний товар: обладнання та запасні частині виробничо - технічного призначення.

Постачальник одночасно з передачею товару передає покупцю документи, які стосуються товару: - рахунок - фактуру, податкову накладну, накладну на товар, сертифікат якості (п.2.3. договору).

Пунктом 3.1 договору передбачено, що товар поставляється у терміни, вказані у специфікаціях.

Приймання товару за кількістю здійснюється за транспортними та супроводжувальними документами, які надані постачальником (п.3.4. договору).

Приписами п. 5.1 договору визначено, що ціна товару визначається специфікаціями, які є невід'ємною частиною даного договору.

Ціна договору на момент його укладення (специфікація № 1 до цього договору) становить 72 000 ,00 грн., в тому числі податок на додану вартість - 12 000 ,00 грн. Ціна договору корегується сторонами шляхом зазначення цього в наступних специфікаціях (п.5.2 договору).

Відповідно до п. 5.4. договору покупець оплачує товар в наступному порядку: 100 % оплата на протязі 5 банківських днів з моменту поставки товару на склад покупця, якщо інше не передбачено в специфікаціях до цього договору.

Згідно з п. 7.1 договору він вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31.12.2014р., а в частині виконання гарантійних зобов'язань постачальника, передбачених даним договором до спливу строку дії гарантії.

Договір підписаний сторонами та скріплений печатками підприємств.

Сторонами за договором поставки № К004153 від 21.11.2013 р. підписаний додаток №1, яким визначені правила пропускного та внутрішнього об'єктного режиму ПАТ "Запоріжтрансформатор".

Також сторонами до договору підписано специфікацію № 1 від 21.11.2013р., згідно якої термін поставки - на протязі 5 календарних днів з моменту підписання цієї специфікації.

Згідно визначеної специфікації вартість продукції, яку заплановано поставити за договором становить 72 000 ,00 грн.

Оцінивши зміст спірного договору, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що останній за правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм глави 54 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України.

Згідно з статтею 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з вимогами пункту 7 статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок та зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що позивач зобов'язання за договором виконав належним чином та поставив відповідачу товар на загальну суму 72000,00грн., що підтверджується видатковою накладною №3 від 27.01.2014р., яка підписана з боку обох сторін без зауважень, містить всі необхідні відомості про товар, а також містить відомості про фактичне отримання товару. Зазначений товар було отримано відповідачем за довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей від 22.01.2014р. №25680.

В матеріалах справи не міститься доказів наявності заперечень щодо кількості поставленого товару, а також порядку поставки та інших зауважень, на момент фактичної його передачі. Письмові повідомлення стосовно відмови від прийняття або оплати продукції відповідачем позивачу не надавались.

Згідно умов договору відповідач мав сплатити 100 % оплати на протязі 5 банківських днів з моменту поставки товару на склад покупця, тобто до 03.02.2014р.

Натомість, відповідачем в порушення умов договору не було сплачено суму за поставлений товар у визначені договором строки. Тобто, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 72000,00грн.

За приписами ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 509 Цивільного кодексу України закріплено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає, що господарський суд дійшов правомірного висновку щодо невиконання відповідачем грошового зобов'язання та стягнення з останнього боргу у розмірі 72000,00грн.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача за період з 04.02.2014р. по 26.02.2015р. 3% річних у розмірі 2296,11грн. та 112740,27грн. - інфляційних витрат.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, перевіривши арифметичний розрахунок, наданий позивачем, колегія суддів вважає, що господарський суд дійшов вірного висновку щодо задоволення в повному обсязі вимог про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача за період з 04.02.2014р. по 26.02.2015р. пеню у розмірі 27 936,00грн. за порушення виконання грошового зобов'язання.

Господарським судом в мотивувальній частині рішення визначено, що дана вимога підлягає частковому задоволенню та стягненню суми пені за період з 26.08.2014р. по 26.02.2015р. у розмірі 10233,86грн. При цьому, судом не обґрунтовано, з яких підстав визначено саме такий період нарахування пені.

Колегія суддів не може погодитися із зазначеним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно п.1, п.3 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За прострочення виконання зобов'язання за договором вина сторонам сплачує іншій стороні пеню у розмірі 0,1% від ціни невиконаного зобов'язання за кожен день прострочки. Пеня за порушення грошового зобов'язання за договором обмежується розміром і в порядку, передбаченими законами (п.п. 6.3.1.1 та 6.3.1.2 договору).

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

З наведеного вбачається, що позивач мав право на стягнення пені з моменту настання прострочення виконання зобов'язання відповідачем, але не більше ніж за півроку.

Крім того, відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Також у постанові Верховного суду України від 24.10.2011р. по справі №25/187 визначено, що яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Судом нарахована пеня за період з 26.08.2014р. по 26.02.2015р., та виходячи із 0,1% ціни невиконаного зобов'язання за кожен день прострочки, чим порушено порядок нарахування пені.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем як під час розгляду справи та і при поданні апеляційної скарги заявлено клопотання щодо застосування строків позовної давності до нарахування пені.

Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

При цьому, частиною 2 ст. 258 Цивільного кодексу України визначено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка, пеня підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін. Вказана правова позиція викладена у постанові Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.054.2013р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів».

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається з відбитку календарного штемпелю на конверті, позивачем 28.02.2015р. подано позовну заяву до суду, тобто враховуючи вищенаведені норми права, колегія суддів задовольняє клопотання відповідача про застосування позовної давності та вважає, що позивач має право на стягнення з відповідача пені за період з 28.02.2014року по 03.08.2014р.

Натомість, зробивши розрахунок пені з урахуванням приписів Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», ст. 232 Господарського кодексу України, застосувавши позовну давність, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо стягнення 5552,88грн. пені.

Крім того, згідно з п.4 ч.1 ст. 84 Господарського процесуального кодексу України резолютивна частина має містити висновок про задоволення позову або про відмову в позові повністю або частково по кожній з заявлених вимог.

Як вбачається з резолютивної частини оспорюваного рішення, справу в частині стягнення пені фактично господарським судом не вирішено по суті, оскільки не міститься висновку щодо стягнення або часткового стягнення розміру пені.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду Запорізької області від 05.05.2015р. по справі №908/1462/15-г підлягає зміні, а апеляційна скарга - задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на сторін пропорційно задоволених вимог.

Публічне акціонерне товариство «Запоріжтрасформатор», м. Запоріжжя при сплаті судового збору за подання апеляційної скарги виходило з загальної стягненої суми визначеної у резолютивній частині рішення, проте, у зв'язку зі зміною рішення, з апелянта підлягає стягненню доплата у розмірі 90,07грн. за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 102, 104, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запоріжтрасформатор», м.Запоріжжя на рішення господарського суду Запорізької області від 05.05.2015р. по справі №908/1462/15-г задовольнити.

Рішення господарського суду Запорізької області від 05.05.2015р. по справі №908/1462/15-г - змінити.

Резолютивну частину рішення господарського суду Запорізької області від 05.05.2015р. по справі №908/1462/15-г та викласти у наступній редакції.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Запоріжтрансформатор" (69600, м.Запоріжжя, Дніпропетровське шосе, будинок, 3; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Деко - Транс" (04050, м. Київ, вулиця Мельников, будинок, 12; код ЄДРПОУ 3349719) суму основного боргу 72 000грн.00коп., інфляційні витрати у розмірі 20508грн.16 коп., 2 296грн.11коп. - 3% річних, 5552,88грн. - пені та судовий збір за подання позовної заяви у сумі 2007,14грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Запоріжтрансформатор" (69600 , м.Запоріжжя, Дніпропетровське шосе, будинок, 3; ) на користь Державного бюджету України судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 90,07грн.

Доручити господарському суду Запорізької області видати відповідний наказ про примусове виконання Постанови Донецького апеляційного господарського суду від 22.06.2015р., оформивши його у відповідності до приписів Закону України "Про виконавче провадження".

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий Н.В. Ломовцева

Судді: Т.М.Колядко

О.А.Скакун

Надруковано 6 прим.:

2прим.-Позивачу;

1прим.-Відповідачу;

1прим.-У справу;

1прим.-ДАГС;

1прим.-ГСДО.