ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2015 р. Справа № 911/818/15

Господарський суд Київської області у складі судді Зайця Д.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Нотапс», м. Київ

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Казус-Про», Київська область, Іванківський район, смт. Іванків

2) Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Реал Агро», Херсонська область, м. Каховка

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Корпорація Агросинтез», Львівська область, смт. Гніздичів

про стягнення 21761,49 грн.

секретар судового засідання Колісник Ю.І.

за участю представників:

від позивача: не з'явився;

від відповідача 1: не з'явився;

від відповідача 2: Попова К.Л. (довіреність №06 від 16 червня 2015 року).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Нотапс» (далі - позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Казус-Про» (далі - відповідач 1) та Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Реал Агро» (далі - відповідач 2) про стягнення 21761,49 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Реал Агро» належним чином не виконано умови договору поставки №КП120508/1 від 12 травня 2008 року, у зв'язку з чим позивачем, відповідно до умов зазначеного договору, заявлено до стягнення з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Реал Агро» 19761,49 грн. заборгованості (індексації ціни товару, дооцінки вартості товару, курсової різниці). Крім того, на підставі договору поруки від 9 липня 2014 року за №09-07-2014 позивачем заявлено до солідарного стягнення з відповідачів 2000,00 грн. заборгованості (індексації ціни товару, дооцінки вартості товару, курсової різниці).

Провадження у справі порушено відповідно до ухвали господарського суду Київської області від 12 травня 2015 року та призначено справу до розгляду на 9 червня 2015 року.

Відповідно до ухвали суду від 9 червня 2015 року розгляд справи на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України відкладено на 23 червня 2015 року.

Ухвалою суду від 9 червня 2015 року на підставі ст. 27 Господарського кодексу України залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Корпорація Агросинтез».

Присутній у судовому засіданні 23 червня 2015 року представник Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Реал Агро» проти задоволення позову заперечував, однак, письмового відзиву на позовну заяву не подав.

23 червня 2015 року відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши пояснення представника відповідача 2, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Корпорація Агросинтез» (за договором - постачальник) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Реал Агро» (за договором - покупець) 12 травня 2008 року укладено договір поставки за №КП120508/1.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Судом встановлено, що рішенням господарського суду Херсонської області від 16 грудня 2008 року у справі за №4/468-08 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація Агросинтез» до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Реал Агро» про стягнення 30574,56 грн. позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Зазначеним рішенням встановлено наявність заборгованості Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Реал Агро» перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Корпорація Агросинтез» у розмірі 19679,30 грн. через неналежне виконання Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Реал Агро» взятих на себе зобов'язань за договором поставки від 12 травня 2008 року за №КП120508/1.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою.

Згідно ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

15 січня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Корпорація Агросинтез» (за угодою - первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Нотапс» (за угодою - новий кредитор) укладено угоду про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України) за №15-01/14-7.

Згідно пункту 1.1 угоди, первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги виконання Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Реал Агро» зобов'язання щодо сплати розміру заборгованості, пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат, набутих первісним кредитором на підставі договору поставки №КП120508/1 від 12 травня 2008 року у зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобов'язання згідно договору поставки №КП120508/1 від 12 травня 2008 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою.

Згідно ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за угодою №15-01/14-7 про заміну кредитора у зобов'язані (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 15 січня 2014 року, 9 липня 2014 року між ТОВ «Компанія «Нотапс» (Кредитор) та ТОВ «Казус-Про» (Поручитель) було укладено Договір поруки №09-07-2014, за умовами якого поручитель поручається перед кредитором за виконання обов'язку Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Реал Агро» зобов'язання щодо сплати розміру заборгованості у зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобов'язання згідно договору купівлі-продажу та угоди, передбаченою ст. 2 цього Договору (надалі іменується «основний договір»). - пункт 1.1. Договору.

Відповідно до п. 2.1 договору поруки, під основним договором в цьому договорі розуміють угоду №15-01/14-07 про заміну кредитора у зобов'язані (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 15 січня 2014 року, укладену згідно договору поставки №КП120508/1 від 12 травня 2008 року.

У розділах 3 та 4 договору поруки поручителем та кредитором погоджено обсяг відповідальності поручителя та розмір поруки:

Пункт 3.1. - відповідальність поручителя перед кредитором обмежується сплатою розміру відсотків за користування товарним кредитом у сумі 2000,00 грн.

Пункт 4.1. - у разі порушення (невиконання чи неналежного виконання) боржником обов'язку за основною угодою, кредитор вправі звернутися із вимогою про виконання як до боржника, так і до поручителя, які несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В силу ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як встановлено судом, до позивача згідно угоди №15-11/12-120 про заміну кредитора у зобов'язанні та договору поруки №07-04-2014-57 перейшло право вимоги до відповідачів, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем 2 договору №КП120508/1 від 12 травня 2008 року.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом першим статті 193 ГК України та статтею 526 ЦК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Розмір заборгованості у сумі 21761,49 грн., яка є предметом розгляду даної справи, позивачем визначено як заборгованість у вигляді індексації ціни товару, дооцінки вартості товару, курсової різниці, та яка розрахована за формулою, що передбачена умовами договору №КП120508/1 від 12 травня 2008 року.

Відповідно до пункту 3.3.1 договору №КП120508/1 від 12 травня 2008 року, покупець зобов'язується оплатити постачальнику товар в українських гривнях в безготівковому порядку у наступні строки: перший платіж - 50% вартості договору, тобто 14839,65 грн. у строк не пізніше 13 травня 2008 року; остаточний платіж - 50% вартості договору, тобто 14839,65 грн. у строк не пізніше 25 липня 2008 року.

Також, пунктом 3.3.1 договору передбачено, що вартість товару, яку покупець сплачує постачальнику, визначена на день підписання договору, тому, в разі якщо на дату платежу курс євро збільшиться більш ніж на 2% від курсу на дату укладання договору (7,75 грн./євро), покупець зобов'язаний сплатити постачальнику проіндексовану суму відповідного платежу. Проіндексована сума платежу визначається як (А1/А0)*СП, де А1 - збільшений більш ніж на 2% курс євро, А0 - курс євро на дату укладання договору, СП - сума платежу.

Однак, як вбачається з розрахунку предмета позову, наведеного позивачем у позовній заяві, показник А1 (у розрахунку позивачем вказано як - К1) позивачем визначено у розмірі 16,32 грн./євро., тобто, на дату складання позовної заяви, а саме 31 жовтня 2014 року.

Однак, з таким розрахунком суд не погоджується, а заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Як вже зазначалось вище, та встановлено рішенням господарського суду Херсонської області від 16 грудня 2008 року у справі за №4/468-08, умовами договору №КП120508/1 від 12 травня 2008 року передбачено, що остаточний платіж відповідачем мав бути здійснений не пізніше 25 липня 2008 року.

Оскільки, умовами договору №КП120508/1 від 12 травня 2008 року не передбачено, що індексація суми платежу проводиться на момент фактичної оплати, тобто, коли грошові кошти реально перераховані покупцем на рахунок постачальника, суд приходить до висновку, що датою платежу є 25 липня 2008 року.

Отже, сторонами договору чітко визначено, що остаточний платіж має бути здійснений не пізніше 25 липня 2008 року, отже, показник А1 має відповідати офіційному курсу євро, встановленого НБУ станом на визначений у договорі сторонами день оплати, тобто на 25 липня 2008 року.

Судом встановлено, що офіційний курс євро, встановлений НБУ станом на 25 липня 2008 року становив 7,59 грн./євро.

Таким чином, станом на день платежу, курс євро не збільшився на 2% від курсу на дату укладання договору (7,75 грн./євро), а навпаки, був менший.

Тому, позивач, не мав права на здійснення індексації суми боргу.

За наведених обставин, суд вважає, що позовна вимога щодо стягнення з відповідачів заборгованості у розмірі 21761,49 грн. (індексація ціни товару, дооцінка вартості товару, курсова різниця) задоволенню не підлягає, оскільки, зазначена вимога є необґрунтованою та недоведеною.

Таким чином, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Повне рішення складено - 25 червня 2015 року

Суддя Д.Г. Заєць