КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2015 р. Справа№ 910/18848/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Лобаня О.І.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання Іващенко М. М.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився,

від відповідача: Риков О. О. (довіреність від -3.11.2014 № 75)

розглянувши матеріали апеляційної скарги

приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія"

на рішення господарського суду міста Києва від 18.11.2014

у справі № 910/18848/14 (суддя Стасюк С.В.),

за позовом публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна"

до приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія"

про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 34 804,50 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 18.11.2014 року у справі № 910/18848/14 позов Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" задоволено повністю та стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" на користь Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" 34804 грн., 50 коп. заборгованості, 1827 грн. 00 коп. судового збору.

Не погодившись із вказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство "Українська транспортна страхова компанія" подала до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 18.11.2014 року у справі № 910/18848/14 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.12.2014 року у справі № 910/18848/14 апеляційну скаргу Приватне акціонерне товариство "Українська транспортна страхова компанія" прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 04.02.2015.

Ухвалою суду від 04.02.2015 відкладено розгляд апеляційної скарги на 25.02.2015.

Розпорядженням Заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 25.02.2015р. № 910/18848/14., враховуючи перебування судді Куксова В.В. у черговій відпустці, сформовано наступний склад колегії суддів у складі: головуючої судді Ільєнок Т.В., суддів: Авдеєва П.В., Яковлєва М.Л.

Ухвалою суду від 25.02.2015 прийнято апеляційну скаргу ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" до провадження колегії суддів у складі: головуючої судді Ільєнок Т.В., суддів: Авдеєва П.В., Яковлєва М.Л.

В судовому засіданні 25.02.2015 оголошено перерву до 18.03.2015.

В судовому засіданні 18.03.2015 оголошено перерву до 31.03.2015.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 31.03.2015 р. № 09-52/381/15 у зв'язку із перебуванням головуючого судді Ільєнок Т.В, у відпустці, призначено повторний автоматичний розподіл справи № 910/18848/14.

Ухвалою суду від 07.04.2015 прийнято скаргу до провадження та розгляд скарги призначено на 06.05.2015

Ухвалою суду від 06.05.2015 витребувано додаткові докази по справі та в судового засідання оголошено перерву до 20.05.21015.

Ухвалою суду від 20.05.2015 продовжено строк вирішення спору та в судового засідання оголошено перерву до 10.06.21015.

Представник позивача в судове засідання 10.06.2015 не з'явився, проте через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи без участі представника.

Представник відповідача в судовому засіданні 10.06.2015 підтримав подану апеляційну скаргу та просить скасувати рішення господарського суду м. Києва від 18.11.2014 року у справі № 910/18848/14

Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 30 березня 2012 року між Публічним акціонерним товариством "Страхова компанія "Універсальна" (страховик) та Приватним підприємством "Явір 2005" (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 3015/2219/005227, відповідно до умов якого страховик зобов'язувався відшкодувати збитки, що могли настати у зв'язку з пошкодженням або знищенням автомобіля марки "Hyundai Tucson", державний номер ВІ9764ВН.

Згідно з ч.1 статті 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

27.08.2012 року у м. Севастополі по вул. Фіолентовське шосе-вул. Шевченка сталася дорожньо - транспортна пригода (надалі по тексту - ДТП) за участю автомобіля марки "Hyundai Tucson", державний номер ВІ 9764 ВН та автомобіля марки "Hyundai Accent", державний номер СН 1998 АМ, яким керував Ланда А.В.

ДТП сталася в результаті порушення водієм автомобіля марки "Hyundai Accent", державний номер СН 1998 АМ та водієм автомобіля марки "Hyundai Tucson", державний номер ВІ 9764 ВН правил дорожнього руху України, останніх визнано винними у вчиненні адміністративного правопорушення згідно з постановою Гагарінського районного суду міста Севастополя від 25.12.2012 року у справі № 591/58/14-п.

Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки "Hyundai Tucson", державний номер ВІ 9764 ВН отримав механічні пошкодження.

Позивач на підставі Аварійного сертифікату, складеного аварійним комісаром Боровець В.В., рахунку фактури № 163 від 03.09.2012 року, рахунку фактури № 164 від 03.09.2012 року та враховуючи умови страхування, визначив розмір страхового відшкодування в сумі 70 609,02 грн., про що склав страховий акт № 9846/кп та розрахунок суми страхового відшкодування.

Відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту № 3015/2219/005227 від 30.03.2012 року, страхове відшкодування позивачем було сплачено Приватному підприємству "Явір 2005" в розмірі 70 609, 02 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 24049 від 29.11.2012 року та платіжним дорученням № 23969 від 28.11.2012 року (належним чином засвідчені копії додані до матеріалів справи).

Згідно статті 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Відповідно до ч.1 статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Пункт 38.1.1. статті 38 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки "Hyundai Accent", державний номер СН 1998 АМ, за шкоду завдану майну третіх осіб під час ДТП, була застрахована Приватним акціонерним товариством "Українська транспортна страхова компанія" на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/2762210 від 14.06.2012 року. Вказаним полісом передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб становить 50 000 грн., франшиза - 500,00 грн., строк дії полісу з 14.06.2012 року до 13.06.2013 року.

17.10.2013 року позивач, звернувся до відповідача ыз заявою на виплату страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 70 609, 02 грн.

Проте, відповідачем страхове відшкодування на користь позивача сплачене не було.

На підставі ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, в тому числі, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту.

Зважаючи на те, що встановлена вина обох водіїв в дорожньо-транспортній пригоді, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог в розмірі 34 804,50 грн. (50% від суми 70609,02 - 500 грн. франшизи).

Відповідач в поданій апеляційній скарзі вказав, що аварійний сертифікат на підставі якого позивач здійснив виплату страхового відшкодування не містить дати складання та є незаконним оскільки складений без огляду транспортного засобу, а також не підтверджено повноваження експерта, який складав аварійний сертифікат. Позивачем не було доведено факт ремонту пошкодженого автомобіля, а тому посилання суду першої інстанції на рахунки виставлені на ремонт не можуть бути підставою для відшкодування шкоди в порядку регресу. Також представник відповідача подав аварійний сертифікат з визначення розміру страхового відшкодування на автомобіль "Hyundai Accent", державний номер СН 1998 АМ на суму в розмірі 64441,30 грн. та ремонтну калькуляцію на суму в розмірі 64749,28 грн.

Позивач в запереченнях на апеляційну скаргу зазначив, що реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є платіжні доручення. В свою чергу позивачем оцінено шкоду у порядку передбаченому договором страхування, а отже після виплати страхового відшкодування позивач має право на відшкодування шкоди за рахунок, відповідальної за завдання збитків, особи.

Згідно з частиною першою статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно з частинами четвертою і вісімнадцятою статті 9 Закону України «Про страхування» розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством, а франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Пунктами 9.2, 9.4 Договору сторони передбачили, що виплата страхового відшкодування визначається на підставі страхового акта.

Законами України «Про страхування» та «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу.

Виплативши страхове відшкодування відповідно до умов Договору, ПАТ "Страхова компанія "Універсальна" набула права зворотної вимоги до ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» у сумі страхового відшкодування в розмірі 34804,50 грн. у межах фактичних затрат.

Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного суду України від 15.04.2015 року.

Крім того, необхідно зазначити, що, з урахуванням вимог пункту 36.4 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", наявність страхового акту №9846/к/п, платіжних доручень № 24049 від 29.11.2012, № 23969 від 28.11.2012 та рахунків-фактур, виставлених особою, яка надала послуги з відновлювального ремонту пошкодженого майна, є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП.

При цьому, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є платіжний документ про здійснення такої виплати.

Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Вищого господарського суду України № 910/7163/14 від 10.12.2014.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2014 у справі № 910/18848/14 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" на рішення господарського суду міста Києва від 18.11.2014 у справі № 910/18848/14 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 18.11.2014 у справі № 910/18848/14 залишити без змін.

3. Справу № 910/18848/14 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Р.В. Федорчук

Судді О.І. Лобань

А.Г. Майданевич

Дата пілписання 22.06.2015