ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"15" червня 2015 р.Справа № 916/1568/15-г

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово - промислова компанія ТЕХНОЕКСПОРТ УКРАЇНА";

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "СХІД БІЗНЕС ЦЕНТР"

про стягнення 35 913,12грн.

Суддя Оборотова О.Ю.

За участю представників:

Від позивача: Почтовий П.П. директор на підставі Витягу з ЄДР від 11.02.2014р.

Від відповідача: не з'явився;

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово - промислова компанія ТЕХНОЕКСПОРТ УКРАЇНА" звернулось до господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "СХІД БІЗНЕС ЦЕНТР" заборгованості у розмірі 35 913,12 грн., яка складається з суми основної заборгованості - 29 939,94грн., пені 2819,03грн., 3% річних 524,5грн., інфляційне збільшення заборгованості 2629,65грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 15.04.2015р. порушено провадження у справі №916/1568/15-г.

Представник відповідача у судові засідання з'явився, відзив на позовну заяву та витребувані судом документи не надав, у зв'язку з чим справа розглядається за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 75 ГПК України.

У судовому засіданні 15.06.2015р. після виходу судді з нарадчої кімнати було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд встановив:

17.05.2012р. між Товариством з обмеженою відповідальністю " Торгово - промислова компанія ТЕХНОЕКСПОРТ УКРАЇНА" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СХІД БІЗНЕС ЦЕНТР» (Покупець) було укладено Договори поставки №№ 221/2р, 222/9р, 224/5р (Договори).

Згідно пункту 1.1 договорів від 17.05.2012р., постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених даним договором, та відповідно до Замовлень покупця, поставляти товар, а покупець зобов'язався в порядку та на умовах, визначених цим договором, приймати товар і оплачувати його вартість, за цінами, визначеними у Специфікаціях. Сторони погоджують асортимент, кількість та термін поставки товару в замовленнях покупця.

Відповідно пункту 1.3 договорів від 17.05.2012р., право власності на поставлений товар та ризик випадкової загибелі переходить до покупця в момент отримання товару від постачальника за видатково-прибутковою (товаротранспортною накладною).

Товар вважається поставленим у разі підписання сторонами товарної накладної (п.1.4 договору).

Пунктом 4.1 договорів від 17.05.2012р. передбачено, що постачальник зобов'язується постачати товар за цінами, погодженими сторонами в Специфікації з врахуванням знижок, відповідно до умов даного договору. Ціна на товар в специфікації повинні бути погодженими сторонами на більше, ніж за 14 робочих днів до дати початку поставки відповідного товару (п.4.2 договору).

Відповідно п.п. 4.6, 4.8. договорів від 17.05.2012р., сума договору складається з суми вартості партій товарів, поставлених постачальником протягом строку дії цього договору та вказаних у накладних. Ціни встановлюється у національній валюті України.

Розділом 8 договору передбачений порядок розрахунків, так пунктом 8.1 договору встановлено, що оплата здійснюється у розмірі вартості товару шляхом безготівкового переказу на поточний рахунок постачальника, вказаний у реквізитах постачальника в цьому договору. Сторони погодили, що оплата товару, який постачається, проводиться на умовах, передбачених в додатковій угоді до даного договору (п.8.2 договору). Сторони щомісячно за необхідністю протягом 14 днів з моменту закінчення звітного місяця, проводять звірку розрахунків між сторонами, про що підписують відповідний акт звірки (п.8.3 договору). Сторони домовились, що датою виконання грошового зобов'язання покупця (оплати за поставлений товар) вважається дата платіжного доручення покупця (п.8.5 договору).

17.05.2012р. між Товариством з обмеженою відповідальністю " Торгово - промислова компанія ТЕХНОЕКСПОРТ УКРАЇНА" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СХІД БІЗНЕС ЦЕНТР» (Покупець) було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору № 221/2р, Додаткову угоду № 1 до Договору № 222/9р та Додаткову угоду № 1 до Договору № 224/5р. якою передбачено, що покупець оплачує поставлений постачальником товар один раз на тиждень в розмірі реалізованого товару за останній тиждень, але в будь - якому разі не пізніше 90 банкіських днів з моменту отримання товару Покупцем (п.1 додаткової угоди). Оплата здійснюється в національній валюті України шляхом банківського переказу коштів на розрахунковий рахунок постачальника вказаний в реквізитах даного договору (п.2 додаткової угоди). Умови Додаткових угод є тотожними та регулюють порядок оплати поставленого товару.

Позивач зазначає, що на виконання умов Договорів Постачальником були поставлені Покупцю товари: в 2013 році на загальну суму 18740,22 грн., що підтверджується відповідно до п. 1.4 Договорів від 17.05.2012р. видатковими накладними № 429 від 21.05.2013 на суму 12561 грн., № 895 від 11.10.2013 на суму 4880,4 грн. та № 958 від 23.10.2013 на суму 1298,82 грн. (копії додаються), підписаними уповноваженими представниками Сторін; В 2014 році на загальну суму 18801,92 грн., що підтверджується копіями видаткових накладних № 276 від 02.04.2014р. на суму 3198,4 грн., №671 від 11.06.2014 на суму 7653,36 грн. та № 672 від 11.06.2014р. на суму 7950,16 грн. Всі поставлені товари отримані завідуючим складом Воробйовим Василем Володимировичем, повноваження якого підтверджені довіреностями типової форми № М-2. Таким чином, Покупець повинен був оплатити поставлений товар та перерахувати на поточний рахунок Постачальника грошові кошти в розмірі: 12561 грн. не пізніше 26.09.2013р.; 4880,4 грн. не пізніше 19.02.2014р.; 1298,82 грн. не пізніше 03.03.2014р.; 3198,4 грн. не пізніше 14.08.2014р.; 15603,52 грн. не пізніше 17.10.2014р., проте відповідач сплатив лише 602,2 грн. в 2013 році, 1000 грн. - 28.01.2014р., 2000 грн. - 19.03.2014р. та 4000 грн. - 13.05.2014р., отже не виконав свого грошового зобов'язання на суму 29939,94 грн., чим

порушив право Постачальника своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за поставлені товари, відповідно до умов Договору.

Таким чином, сума основного боргу складає 29939,94 грн., що також підтверджується Актом звірки взаєморозрахунків за 9 місяців 2014 року (станом на 30.09.2014) між Постачальником та Покупцем, підписаним уповноваженими представниками сторін.

Згідно ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 11.6 Договорів від 17.05.2012р. передбачено, що за порушення строку оплати товару, визначеного у додатках даного Договору, Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на той період, та яка нараховується від суми заборгованості, за кожен день прострочення виконання зобов'язань.

Інфляційні витрати складають 2629,65 грн., 3% річних від простроченої суми складають 524,5 грн., розмір пені складає 2819,03 грн.

01.12.2014р. позивачем на адресу відповідача було надіслано претензію №3 з вимогою виконати зобов'язання за договорами та сплатити заборгованість у сумі 35 913,12грн.

Враховуючи невиконання відповідачем взятого на себе за договорами від 17.05.2012р. обов'язку щодо вчасної оплати за поставлені товари, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, згідно якої просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 35 913,12 грн., яка складається з суми основної заборгованості - 29 939,94грн., пені 2819,03грн., 3% річних 524,5грн., інфляційне збільшення заборгованості 2629,65грн.

Дослідивши в сукупності всі обставини та матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, що регулюють спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно ст.. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних вимогах звичайно ставляться.

Статтю 712 ЦК України передбачено, що договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Водночас вимогами ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено що, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ч.1 ст.664 ЦК України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Абзацом 1 ч. 1. ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 статті 692 ЦК України встановлює, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за договорами №№ 221/2р, 222/9р, 224/5р від 17.05.2012р. в сумі 29 939,94грн. є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

У відповідності до ч.2 ст.615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

За результатами розгляду справи судом встановлено, що відповідач порушив виконання своїх зобов'язань за договорами №№ 221/2р, 222/9р, 224/5р від 17.05.2012р., а саме не сплатив позивачу вартість поставленого товару, що зумовило нарахування останнім пені в сумі 2819,03грн.

Так, у відповідності до ч.1 ст.549, п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки -грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобов'язання.

Згідно ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. При цьому, відповідно до ст.ст.1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996р. платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст.1 вказаного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 11.6 договорів від 17.05.2012р. передбачено, що за порушення строків оплати товару, визначеного у додатках даного договору, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на той період, та яка нараховується від суми заборгованості за кожен день прострочення виконання своїх зобов'язань.

Розглянувши здійснений позивачем розрахунок суми пені, суд відзначає його правильність та обґрунтованість, у зв'язку з чим позовна вимога позивача в частині стягнення з відповідача пені в сумі 2819,03грн. за порушення грошових зобов'язань за договорами від 17.05.2012р. підлягають задоволенню

За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Згідно абз.5, 6 п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 „Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові... Тієї ж позиції дотримується ВСУ у постановах від 04.07.2011 по справі №13/210/10, від 12.09.2011р. по справі № 6/433-42/183 та ВГСУ у постанові від 16.03.2011 по справі № 11/109.

Розглянувши здійснені позивачем розрахунки суми індексу інфляції та 3% річних, суд відзначає їх правильність та обґрунтованість, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних витрат в розмірі 2629,65грн. та 3% річних в сумі 524,5грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Наведенні позивачем докази у встановленому законом порядку Відповідачем не спростовані.

За при приписами ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, як обґрунтовані, підтверджені належними доказами та наявними матеріалами справи.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача згідно зі ст.ст. 44,49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.32, 33, 44, 49, 50, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СХІД БІЗНЕС ЦЕНТР" (07403, Київська обл., м. Бровари, вул. Красовського, 16, код ЄДПРОУ 35115285; п/р 4611 в ВАТ «ВТБ» м. Київ, МФО 321767) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово - промислова компанія ТЕХНОЕКСПОРТ УКРАЇНА" (03115, м. Київ, вул. Святошинська, 34, ; п/р 5983 в ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії», МФО 320627) - заборгованість у розмірі 35 913,12 грн., яка складається з суми основної заборгованості - 29 939,94грн., пені 2819,03грн., 3% річних 524,5грн., інфляційне збільшення заборгованості 2629,65грн.; 1827 грн. 00коп. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено протягом 10-денного строку з моменту складання повного тексту.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Одеським апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 22.06.2015р.

Суддя О.Ю. Оборотова