ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 року Справа № 923/1/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Остапенка М.І.,

Суддів Гончарука П.А.(доповідач),

Стратієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Укртранснафта" на рішення господарського суду Херсонської області від 19 лютого 2015 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 23 квітня 2015 року у справі №923/1/15 за позовом публічного акціонерного товариства "Укртранснафта" до приватного акціонерного товариства "Херсонський нафтопереробний завод" про усунення перешкод у користуванні майном,

Встановив:

У січні 2015 року публічне акціонерне товариство "Укртранснафта" звернулось до господарського суду Херсонської області із позовом про усунення приватним акціонерним товариством "Херсонський нафтопереробний завод" перешкод у здійсненні права користування та розпорядження приймально-здавальною дільницею "Херсон" філії "Південний магістральний нафтопровід "ПАТ "Укртранснафта" шляхом зобов'язання відповідача допустити ПАТ "Укртранснафта" в особі філії "Південні магістральні нафтопроводи" на територію ПрАТ "Херсонський нафтопереробний завод", розташованого за адресою: м. Херсон, вул. Нафтовиків, 52, з метою виконання комплексу робіт з тимчасового переведення з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані приймально-здавальної дільниці "Херсон" з вузлом обліку нафти № 467 філії "ПМН ПАТ "Укртранснафта".

Рішенням господарського суду Херсонської області від 19 лютого 2015 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 23 квітня 2015 року, в задоволені позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального права, просить постановлені у справі судові рішення скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач, вказуючи на безпідставність доводів касаційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги та заперечення проти них, суд вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено попередніми судовими інстанціями, 18 грудня 2003 року між філією "Придніпровські магістральні нафтопроводи" ВАТ "Укртранснафта" (правонаступник ПАТ "Укртранснафта") та ВАТ "Херсонський нафтопереробний комплекс" (правонаступниками якого є ЗАТ "Херсонський нафтопереробний завод" і в подальшому - ПАТ "Херсонський нафтопереробний завод") був укладений договір №265/399 про сумісні дії по організації постачання нафти, предметом якого було надання позивачем відповідачу транспортних послуг по перекачці нафти системою своїх нафтопроводів. Згідно додаткової угоди №1 від 15 грудня 2006 року, строк дії договору встановлено до 31 грудня 2007 року і в подальшому не продовжувався.

В зв'язку з тим, що починаючи з липня 2005 року відповідач припинив переробку нафти, позивач припинив транспортування нафти дільницею "Снігурівка-Херсон" (км 289-км 356) магістрального нафтопроводу "Кременчук-Херсон", який обліковується на його балансі, інвентарний номер 10500540, держ. № . У складі зазначеної нафтотранспортної системи на території відповідача знаходиться приймально-здавальна дільниця (ПЗД) "Херсон", до якої входить комерційний вузол обліку нафти №467, призначений для ведення облікових операцій при здаванні нафти на ПАТ "Херсонський нафтопереробний завод", який із службово-побутовими приміщеннями, необхідними для його розташування та експлуатації, є загальнодержавною власністю і переданий на праві господарського відання позивачу, що підтверджено наданою копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане Херсонською міською радою на підставі рішення її виконавчого комітету від 21 грудня 2005 року №561.

Оскільки подальша експлуатація дільниці "Снігурівка-Херсон" (км. 289- км. 356) магістрального нафтопроводу "Кременчук-Херсон" стало економічно та технічно недоцільним, правлінням ВАТ "Укртранснафта" 22 березня 2011 року було прийнято рішення про необхідність проведення додаткового обстеження та ремонту вказаної дільниці, виконання комплексу робіт з тимчасового переведення її із режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані.

На листи позивача від 15 жовтня 2014 року та 20 жовтня 2014 року про погодження можливості проведення зазначених робіт, доступу техніки та надання тимчасових перепусток персоналу, задіяному в проведенні цих робіт відповідачем було відмовлено з посиланням на відсутність уповноважених вирішувати поставлені питання осіб.

Відмовляючи у позові про зобов'язання відповідача допустити персонал та техніку позивача на територію нафтопереробного заводу з метою виконання комплексу робіт з тимчасового переведення з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані приймально-здавальної дільниці "Херсон" з вузлом обліку нафти №467, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний господарський суд, виходив з того, що План зазначених заходів не погоджений з галузевим міністерством і відповідачем, а відповідно до експертного висновку від 31 січня 2012 року, проведеного у справі №5024/1830/2011, предмет і суть спору у якій є аналогічними до даної справи, - необхідність проведення зазначених позивачем робіт є надуманим, оскільки в них немає потреби.

З такими висновками судів попередніх інстанцій не можна погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до Закону України "Про трубопровідний транспорт" магістральний трубопровід - технологічний комплекс, що функціонує як єдина система і до якого входить окремий трубопровід з усіма об'єктами та спорудами, зв'язаний з ним єдиним технологічним процесом, або кілька трубопроводів, якими здійснюються транзитні, міждержавні, міжрегіональні поставки продуктів транспортування споживачам, або інші трубопроводи, спроектовані та збудовані згідно з державними будівельними вимогами щодо магістральних трубопроводів.

З матеріалів справи вбачається, а також встановлено місцевим та апеляційним господарськими судами, що в листопаді 2011 року позивач звертався до господарського суду з позовом про зобов'язання відповідача допустити персонал ПАТ "Укртранснафта" на територію нафтопереробного заводу з метою виконання комплексу робіт з тимчасового переведення з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані дільниці "Снігурівка-Херсон" (км 289-км 356) магістрального нафтопроводу "Кременчук-Херсон", включаючи обладнання пункту здачі нафти "Херсон" та частину технологічних трубопроводів і інженерного обладнання (трубопроводи та обладнання, що належить відповідачу, від кільцевого зварного стика (включаючи вказаний зварний стик) засувки №26, включаючи власне засувку №26 до вхідного фланця ВОН в сторону резервуарів ПрАТ "Херсонський НПЗ". При цьому встановлено, що спірний об'єкт у справі №923/1/15 - приймально-здавальна дільниця "Херсон" з вузлом обліку нафти №467 є складовою частиною пункту здачі нафти "Херсон". Позовні вимоги у справі №5024/1830/2011 також обґрунтовані рішенням засідання правління ВАТ "Укртранснафта" від 22 березня 2011 року №10.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 17 травня 2012 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 11 липня 2012 року, у задоволенні позову у справі №5024/1830/2011 було відмовлено.

Розглядаючи справу №923/1/15, ні місцевим господарським судом, ні судом апеляційної інстанції не досліджувалось і не перевірялось питання стосовно предмету і підстав позову, рішення за яким було винесено у справі №5024/1830/2011, хоча у текстах оскаржуваних судових рішень суди звертали увагу на те, що спірний об'єкт у справі №923/1/15 є складовою частиною пункту здачі нафти "Херсон", який є об'єктом спору у справі №5024/1830/2011, і що позови в обох справах заявлені з посиланням на рішенням засідання правління ВАТ "Укртранснафта" від 22 березня 2011 року №10.

З'ясування зазначеного вище питання є необхідним для розгляду даної справи, оскільки п. 2 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, встановлено, що у разі наявності рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, господарський суд припиняє провадження у справі.

Крім того, апеляційний господарський суд, посилаючись на ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, зазначив про правильність застосування місцевим господарським судом висновку судової інженерно-технічної експертизи від 31 січня 2012 року, проведеної у справі №5024/1830/2011, зазначивши, що цей висновок містить відповіді на питання, які виникли у спорі у справі №923/1/15.

Такий висновок судів попередніх інстанцій є безпідставним.

Стаття 35 ГПК України визначає підстави для звільнення від доказування, якими є, зокрема, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Висновок судового експерта, в силу ст. 32 ГПК України, є доказом у справі, на підставі якого господарський суд у визначеному законом порядку, встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 42 ГПК України висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу, яка в свою чергу визначає, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Таким чином, висновок судового експерта є доказом і не відноситься до обставин, які дають підстави, в силу ст. 35 ГПК України, для звільнення від доказування.

Встановлено, що магістральний нафтопровід, складовою частиною якого є приймально-здавальна дільниця "Херсон" з вузлом обліку нафти №467 філії "ПМН "ПАТ "Укртранснафта" є власністю держави, має стратегічне значення для економіки і безпеки держави, і перебуває у господарському віданні позивача.

Правові, економічні та організаційні засади діяльності трубопровідного транспорту визначені Закону України "Про трубопровідний транспорт".

Відповідно до ст. 3 цього закону, відносини в галузі трубопровідного транспорту регулюються Законом України "Про транспорт", цим Законом та іншими актами законодавства України.

Права та обов'язки підприємств, установ та організацій трубопровідного транспорту, визначені ст. 16 Закону, якою, зокрема, передбачено обов'язок підприємства забезпечити консервацію трубопроводів, що з тих чи інших причин не функціонують більше одного року.

Порядок консервації основних виробничих фондів підприємств, які мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави встановлено Постановою Кабінету Міністрів України №1183 від 28 жовтня 1997 року.

В Україні з 2008 року діє Стандарт Мінпаливенерго України СОУ МПЕ 60.3-3:2008 "Магістральні нафтопроводи. Порядок виведення з експлуатації, консервування та підтримання режиму консервування відключених дільниць нафтопроводів. Умови припинення та виведення з режиму консервування відключених від дільниць магістралей нафтопроводів", яким, крім консервації, визначені умови переведення з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані дільниці магістрального нафтопроводу та нафтоперекачувальної станції та дано визначення терміну "утримання у безпечному стані" (п. 3.27).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач послався на прийняте ним рішення не про консервацію магістрального нафтопроводу, а про переведення дільниці магістральних нафтопроводів з режиму транспортування в режим утримання у безпечному стані.

Вказані доводи позивача, в порушення вимог ст. 43 ГПК України, попередніми судовими інстанціями залишені без належної перевірки, як не перевірено чи були дотриманні позивачем умови тимчасового переведення з режиму транспортування в режим утримання у безпечному стані магістрального нафтопроводу та нафтоперекачувальної станції, передбачені Стандартом, не визначено до компетенції якого підприємства, установи чи організації відноситься прийняття рішення про тимчасове переведення з режиму транспортування в режим утримання у безпечному стані магістрального нафтопроводу та нафтоперекачувальної станції, а також розробки системи організаційних, організаційно-технічних та інших заходів, необхідних для вирішення вказаних питань.

Між тим, встановлення даних обставин має істотне значення для правильного вирішення спору.

З огляду на викладене, постановлені у справі судові рішення не можна визнати законними, обґрунтованими, прийнятими у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, фактичними обставинами та наявними матеріалами справи, а тому вони підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду слід урахувати наведене, встановити фактичні обставини справи, з'ясувати дійсні права та обов'язки сторін у справі і, в залежності від встановленого та вимог закону, прийняти відповідне судове рішення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Укртранснафта" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Херсонської області від 19 лютого 2015 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 23 квітня 2015 року у справі №923/1/15 скасувати, а справу направити на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Головуючий М.І.Остапенко

Судді П.А.Гончарук

Л.В.Стратієнко