ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 рокуСправа № 912/1373/14
Господарський суд Кіровоградської області в складі колегії суддів: Вавренюк Л.С. - головуючий суддя, суддів Болгар Н.В. та Глушков М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 912/1373/14

за позовом: приватного акціонерного товариства "Креатив", м. Кіровоград

до відповідача 1: товариства з обмеженою відповідальністю "Соколівський консервний завод", с. Соколівське, Кіровоградський район, Кіровоградська область

до відповідача 2: товариства з обмеженою відповідальністю "Краснолиманське хлібоприймальне підприємство", м. Красний Лиман, Донецька область

до відповідача 3: товариства з обмеженою відповідальністю "Інтегрейн", м. Донецьк

про стягнення 18 906 116,95 грн.

Представники :

від позивача - Феоктістов О.В., довіреність № 821-10 від 29.01.14 р.;

від відповідача 1 - участі не брали;

від відповідача 2 - участі не брали;

від відповідача 3 - участі не брали.

Приватне акціонерне товариство "Креатив" (далі - ПрАТ "Креатив") звернулось до господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою про стягнення солідарно з товариства з обмеженою відповідальністю "Соколівський консервний завод" (далі - ТОВ "Соколівський консервний завод" або відповідач 1) та товариства з обмеженою відповідальністю "Краснолиманське хлібоприймальне підприємство" (далі - ТОВ "Краснолиманське ХПП" або відповідач 2) збитків у розмірі 30 642 939,90 грн., завданих невиконанням зобов'язання у розмірі вартості переданого на зберігання та неповернутого насіння соняшника, з покладенням на відповідачів судового збору.

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 31.07.14 р. прийнято відмову ПрАТ "Креатив" від позову в частині позовних вимог до ТОВ "Соколівський консервний завод" та припинено провадження у справі в цій частині; позовні вимоги ПрАТ "Креатив" до ТОВ "Краснолиманське хлібоприймальне підприємство" та до ТОВ "Інтегрейн" задоволено повністю; стягнуто солідарно з ТОВ "Краснолиманське хлібоприймальне підприємство" та ТОВ "Інтегрейн" на користь ПрАТ "Креатив" 18 906 116,95 грн. збитків, а також 73 080,00 грн. судового збору.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.11.14 р. зазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 03.02.15 р. постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.11.14 р. та рішення господарського суду Кіровоградської області від 31.07.14 р. скасовано, а справу № 912/1373/14 передано на новий розгляд до господарського суду Кіровоградської області.

Так, скасовуючи рішення попередніх судових інстанцій Вищий господарський суд України дійшов висновку про те, що подані у справі фактичні дані, а отже і обставини самої справи, були досліджені попередніми судовими інстанціями односторонньо і неповно, без оригіналів, як самого договору, так і всіх документів наданих позивачем до справи, тобто, з порушенням вимог процесуального законодавства, що є підставою для скасування прийнятих у справі судових рішень з передачею самої справи на новий розгляд.

Скасовуючи рішення попередніх судових інстанцій та направляючи справу на новий розгляд, ВГСУ зазначив, що при новому розгляді справи суду слід врахувати наведене, перевірити доводи і заперечення сторін, витребувати необхідні для вирішення справи документи, встановити кількість та вартість неповернутого майна, тобто, встановити на підставі достовірних доказів дійсний розмір збитків, прийняти заходи щодо всебічного, повного та об'єктивного з'ясування дійсних обставин справи та вирішити спір відповідно до норм чинного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 111-12 Господарського процесуального кодексу України, вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 20.02.15 р. дану справу прийнято до свого провадження суддею Вавренюк Л.С. та призначено до розгляду в судове засідання, витребувано від сторін необхідні для розгляду даної справи матеріали та докази (а.с. 204 том 3).

Так, поданий у даній справі позов, посилаючись на ст. ст. 950, 951 ЦК України, ст. ст. 33, 34 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні", обґрунтовує тим, що відповідач 2 не виконав своїх зобов'язань з повернення насіння соняшника, що було передано останньому позивачем на зберігання за договором складського зберігання сільгосппродукції № 10/10-П від 01.09.12 р., як і відповідач 1 не виконав взятого на себе зобов'язання, як поручитель за договором поруки, згідно якого останній поручився перед позивачем за виконання відповідачем 2 свого обов'язку за договором складського зберігання.

27.05.14 р. позивачем у справі до суду подано заяву про відмову від позову в частині позовних вимог до ТОВ "Соколівський консервний завод" (відповідача 1), відповідно до змісту якої позивач просить стягнути всю суму збитків у розмірі 30 642 939,90 грн. з ТОВ "Краснолиманське ХПП" (відповідача 2, а.с. 103 том 1).

Ухвалою суду від 13.06.14 р. у даній справі господарським судом на підставі ст. 27 ГПК України за заявою позивача до участі у справі залучено іншого відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю "Інтегрейн" (далі - ТОВ "Інтегрейн" або відповідач 3, а.с. 213-214 том 1).

15.07.14 р. позивачем до суду подано заяву про зменшення розміру позовних вимог за № 726-10, відповідно до змісту якої позивач просить стягнути солідарно з ТОВ "Краснолиманське ХПП" та ТОВ "Інтегрейн" збитки у розмірі вартості переданого на зберігання та неповернутого за договором зберігання від 01.09.12 р. насіння соняшника в сумі 18 906 116,95 грн. (а.с. 199-201 том 2).

Враховуючи те, що зменшення розміру позовних вимог належить до прав позивача, передбачених ст. 22 ГПК України, господарський суд приймає до розгляду подану позивачем заяву про зменшення розміру позовних вимог та розглядає вимоги позивача в редакції заяви від 15.07.14 р. за № 726-10 (а.с. 199-201 том 2).

Представник позивача в судовому засіданні 22.06.15 р. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з урахуванням заяви за № 726-10 від 15.07.14 р. просить стягнути солідарно з ТОВ "Краснолиманське ХПП" та ТОВ "Інтегрейн" збитки у розмірі вартості переданого та неповернутого зі зберігання насіння соняшника на загальну суму 18 906 116,95 грн. (а.с. 199-201 том 2).

Відповідач 1 - ТОВ "Соколівський консервний завод", а також відповідач 2 - ТОВ "Красноліманське ХПП" участі в судовому засіданні не брали, однак є такими, що належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями (а. с.137, 138 том 4).

Відповідач 3 - ТОВ "Інтегрейн" також участі в судовому засіданні 22.06.15 р. не брав, однак є таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується відповідним повідомленням, текст якого розміщено господарським судом на своїй офіційній сторінці у веб-порталі "Судова владу України" від 19.03.15 р., 09.04.15 р., 22.04.04.15 р., 05.06.15 р. (а.с. 68, 88, 108 том 4).

Разом з тим, відповідачем 3 у справі - ТОВ "Інтегрейн" під час першого розгляду даної судової справи надано до суду відзив від 15.07.14 р., відповідно до змісту якого останній зазначає, зокрема, про те, що між боржником та кредитором немає укладеного договору зберігання, тому і у боржника немає первісного обов'язку перед кредитором, виконання якого мало б забезпечуватися договором поруки, що свідчить про нікчемність відповідного договору поруки (а.с. 235-237 том 2).

Крім того, 30.07.14 р. відповідачем 3 у справі до суду подано письмове клопотання від 29.07.14 р. про зупинення провадження у даній справі до розгляду судом іншої справи № 912/2270/14 (а.с. 8-9 том 3).

Розглянувши матеріали справи, надані у справі докази, заслухавши пояснення представника ПрАТ "Креатив", господарський суд встановив наступне.

01.09.12 р. між ТОВ "Краснолиманське ХПП" (далі-Зерновий склад) та ПрАТ "Креатив"(далі-Поклажодавець) укладено договір складського зберігання сільськогосподарської продукції № 10/10-П (далі-Договір), за умовами якого Поклажодавець зобов'язався передати зерно, а Зерновий склад прийняти його на зберігання на умовах, визначених цим Договором (п. 1.1. Договору, а.с. 6-10 том 4).

Сторонами визначено, що зерно, згідно цього Договору - це плоди зернових, зернобобових та олійних культур, які використовуються для харчових, насіннєвих, кормових та технічних цілей (п. 1.2. Договору).

Конкретна назва, кількість зерна, що передається на зберігання, його якісні показники та інші характеристики зазначаються у складських документах, що видаються Зерновим складом Поклажодавцю відповідно до цього Договору (п. 1.3. Договору).

Зерновий склад приймає від Поклажодавця зерно фактичної якості, але не вище обмежувальних кондицій, забезпечує кількісне та якісне зберігання зерна та здійснює відпуск зерна Поклажодавцю. Вид, кількість та якість зерна, що приймається на зберігання: соняшник ДСТУ 7011:2009. Зерновий склад приймає зерно за заліковою вагою, але не вище фізичної, та визначає його якість (п. 3.1. Договору).

Зерновий склад видає Поклажодавцю складські документи на зерно не пізніше наступного робочого дня після передачі зерна на зберігання (п. 3.3. Договору).

Поклажодавець зобов'язаний своєчасно розрахуватися за надані йому послуги з приймання, зберігання, відвантаження та надання додаткових послуг, пов'язаних із зберіганням зерна (п. 3.6. Договору).

Поклажодавець зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати, згідно тарифів, узгоджених сторонами у Додатку № 1 до Договору, вартість послуг Зернового складу, які пов'язані з прийманням, зберіганням, відвантаженням (переоформленням) зерна, оформленням складських квитанцій, очисткою та сушкою зерна (п. 3.8. Договору).

Сторонами у розділі 6 Договору визначено певний порядок відвантаження зерна.

Так, відпуск зерна здійснюється Зерновим складом партіями на підставі письмової заяви Поклажодавця із зазначенням найменування зерна, його кількості (ваги), назви експедитора, виду транспорту та дати відвантаження (п. 6.2 Договору).

Поклажодавець зобов'язаний забезпечити своєчасне подання обумовленого виду транспорту для відвантаження зерна (п. 6.3. Договору).

Для отримання зерна Поклажодавець (його представник) зобов'язаний надати Зерновому складу оригінал першого примірника складського документа на зерно та довіреність на отримання зерна із зазначенням його кількості (п. 6.4. Договору).

У випадку, якщо Поклажодавець забирає партію зерна в кількості меншій, ніж вказано в складському документів на зерно, Зерновий склад видає йому, в обмін на раніше виписаний документ, новий складський документ із зазначенням залишкової кількості зерна (п. 6.5. Договору).

Відвантаження зерна проводиться після повної оплати Поклажлдавцем послуг Зернового складу, включно з оплатою послуг по відвантаженню зерна (п. 6.6. Договору).

Тарифи на послуги Зернового складу узгоджені сторонами шляхом підпису Додатку № 1 до даного Договору. Додаток № 1 є невід'ємною частиною даного договору (п. 8.2. Договору).

Так, сторонами Договору підписано Додаток № 1 до Договору, в якому фактично був визначений розмір плати (тариф) за надання послуг Зернового складу, а саме за наступними видами послуг: приймання, зберігання, сушка, очищення, відвантаження (а.с. 11 том 4).

Поклажодавець сплачує вартість послуг Зерновому складу, які пов'язані з прийняттям, очисткою та сушкою зерна на підставі Акту приймання-передачі виконаних робіт. Акт приймання-передачі виконаних робіт у двох примірниках надсилається Поклажодавцю. У випадку неповернення Поклажодавцем підписаного Акту приймання-передачі виконаних робіт Зерновому складу протягом 7 календарних днів з дати його відправлення на адресу Поклажодавця (згідно відмітки поштового відділення зв'язку), вартість виконаних робіт вважається узгодженою у сумі, яка зазначена в Акті, а Акт вважається підписаним. Поклажодавець сплачує вартість послуг Зернового складу, які пов'язані з прийманням, очисткою та сушкою зерна на протязі 10 (десяти) календарних днів з дати підпису (узгодження) Акту приймання-передачі виконаних робіт (п. 8.3 Договору).

Поклажодавець сплачує вартість послуг Зернового складу по зберіганню зерна щомісячно, до 5 (п'ятого) числа місяця, наступного за місцем, в якому були надані послуги. Оплата здійснюється з розрахунку залікової ваги зерна. Оплата здійснюється Поклажодавцем на підставі рахунку, виставленого Зерновим складом (п. 8.4. Договору).

Відвантаження (переоформлення) зерна Поклажодвця проводиться після повного відшкодування витрат Зерновому складу та оплати всіх здійснених Зерновим складом послуг. У випадку не проведення Поклажодавцем розрахунків із Зерновим складом у терміни, визначені договором, Зерновий склад вправі самостійно в односторонньому порядку застосувати натуральну форму розрахунків на суму вартості виконаних робіт, виходячи з середніх цін на зернову продукцію на ринку України, за даними Торгівельно-промислової палати України, зменшених на 10 відсотків. Про проведення зазначених розрахунків Зерновий склад письмово повідомляє Поклажодавця (п. 8.5. Договору).

Зерновий склад не має права розпоряджатися зерном Поклажодавця, крім випадків, передбачених у п.п. 8.5., 9.2., 11.4 договору (п. 9.1. Договору).

У випадку не проведення Поклажодавцем розрахунків із Зерновим складом у терміни, визначені договором, Зерновий склад вправі притримати зерно у себе та задовольнити свої вимоги за рахунок притриманого зерна у порядку, визначеному ст.ст. 594, 597 ЦК України (п. 9.2. Договору).

Строк зберігання зерна - до подання Поклажодавцем вимоги про його повернення, але не довше ніж на строк до 31 травня 2013 р. (граничний строк зберігання). Термін зберігання обчислюється по кількості календарних днів фактичного періоду зберігання.

01.09.2012 ПрАТ "Креатив" (Кредитор) уклало договір поруки № П/10/10-П із ТОВ "Соколівський консервний завод" (Поручитель), за умовами якого Поручитель (або відповідач 1 у справі) зобов'язався солідарно відповідати перед Кредитором за своєчасне та повне виконання ТОВ "Красноліманське хлібоприймальне підприємство" зобов'язань, що виникли за Договором складського зберігання № 10/10-П від 01.09.2012 (далі - договор поруки 1, а.с. 25 том 1).

Додатковою угодою № 1 від 02.09.12 р. сторони Договору (Поклажодавець та Зерновий склад) внесли зміни до Договору, якою встановили, що строк зберігання зерна - до подання Поклажодавцем вимог про його повернення, але не довше ніж на строк до 31 серпня 2013 року (граничний строк зберігання) (а.с. 21 - зворотній бік том 1).

17.07.2013 між ТОВ "Інтегрейн" (Поручитель), ТОВ "Красноліманське хлібоприймальне підприємство" (Боржник) і ПрАТ "Креатив" (Кредитор) укладено договір поруки № 1П/10-10-П, відповідно до якого Поручитель зобов'язався солідарно відповідати перед Кредитором за своєчасне та повне виконання Боржником зобов'язань, що виникли за Договором складського зберігання сільсгоппродукції № 10/10-П від 01.09.2012 та всіма додатками, додатковими угодами до нього, що укладені між Кредитором і Боржником (далі - договор поруки 2, а.с. 181-184 том 1).

За своєю правовою природою укладений сторонами Договір належить до договорів, правовідносини у яких регулюються главою 66 Цивільного кодексу України.

Крім того, правовідносини між власниками зерна та суб'єктами зберігання зерна (зерновими складами) регулюються також Законом України "Про зерно і ринок зерна в Україні".

Так, відповідно до ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання (ч. 1 ст. 946 ЦК України).

Згідно зі ст. 957 Цивільного кодексу України за договором складського зберігання товарний склад зобов'язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності. Договір складського зберігання, укладений складом загального користування, є публічним договором. Договір складського зберігання укладається у письмовій формі. Письмова форма договору складського зберігання вважається дотриманою, якщо прийняття товару на товарний склад посвідчене складським документом.

Товарний склад на підтвердження прийняття товару видає один із таких складських документів: складську квитанцію; просте складське свідоцтво; подвійне складське свідоцтво (ч. 1 ст. 961 ЦК України).

Відповідно до п. 10 ст. 1 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" зберігання зерна - комплекс заходів, які включають приймання, доробку, зберігання та відвантаження зерна.

Згідно ст. 26 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" договір складського зберігання зерна є публічним договором, за яким зерновий склад зобов'язується за плату зберігати зерно, що передане йому суб'єктом ринку зерна. Договір складського зберігання зерна укладається в письмовій формі, що підтверджується видачею власнику зерна складського документа.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" зерновий склад зобов'язаний зберігати зерно протягом строку, встановленого у договорі складського зберігання зерна. Якщо строк зберігання зерна договором складського зберігання зерна не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зерновий склад зобов'язаний зберігати зерно до подання поклажодавцем вимоги про його повернення.

Згідно ч. 5 ст. 26 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" порядок повернення зерна обумовлюється окремо в договорі його зберігання.

За доводами позивача, останнім на підставі договорів поставки придбано у інших юридичних осіб (далі - Продавці) насіння соняшника (далі зерно), яке знаходилось на зберіганні Зернового складу.

Порядок переоформлення передбачено положеннями розділу 2 параграфу 5 Інструкції про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах, затвердженої наказом Міністерства аграрної політики України від 13.1008 р. за № 661, якою визначена процедура ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на елеваторах, хлібних базах, хлібоприймальних, борошномельних і комбікормових підприємствах незалежно від їх форм власності.

Прийняття на зберігання Зерновим складом насіння соняшника, що придбано позивачем у Покупців, яке на той час вже знаходилось на зберіганні у Зернового складу, підтверджується відміткою про переоформлення на складських квитанціях, що видані позивачу, як Поклажодавцю Зерновим складом на підтвердження прийняття зерна на зберігання (а.с. 29, 32, 35-47, 50-26, 59-100 том 1, а.с. 13-20 том 4).

За твердженням позивача, згідно зазначених в позові складських квитанцій відповідачем 2, як Зерновим складом, прийнято на зберігання від позивача, як Поклажодавця, 10 051,864 тонн насіння соняшника.

За доводами позивача, Зерновим складом повернуто зі зберігання у період з 04.03.13 р. по 08.06.13 р., шляхом відвантаження Поклажодавцю зерно врожаю 2012 року, а саме: насіння соняшника в кількості 3 007,510 тонн; залишок насіння, яке не повернуто Зерновим складом, за доводами позивача в позові, становить 7 044,354 тонн, середньоарифметичне значення ціни якого за 1 тону згідно експертного висновку Кіровоградської торгово-промислової палати № В-212 від 10.04.14 р. становить 4 350, грн. та відповідно вартість неповернутого насіння соняшника складає 30 642 939,90 грн.

Пізніше позивач, уточнюючи свої вимоги (заява № 726-10 від 15.07.14 р., а.с. 199-201 том 2), шляхом зменшення розміру позовних вимог, зазначив, що оскільки за даними бухгалтерського обліку ПрАТ "Креатив" на зберіганні ТОВ "Краснолиманське ХПП" знаходиться 6 037 905 кг. насіння соняшника, а документально підтверджується лише факт зберігання 4 031 155 кг. насіння соняшника, вимоги позивачем заявляються лише в цьому обсязі.

Також позивачем, з урахуванням експертного висновку Кіровоградської регіональної торгово-промислової палати № В-408 від 01.07.14 р., яким визначено ціну насіння соняшника на день подання позову (4 680,00 грн. - 4700, 00 грн. за 1 тонну), при здійсненні розрахунку заявлених збитків, як-то вартість насіння соняшника, що не повернутого відповідачем 2 зі зберігання, взято середньоарифметичне значення ціни - 4690,00 грн. за 1 тонну насіння соняшника, а з урахуванням кількості неповернутого зі зберігання насіння соняшника - 4 031 155 кг., вважає позивач, його збитки становлять 18 906 116, 95 грн., які позивач й просить стягнути солідарно з відповідача 2 та відповідача 3.

Дослідивши обставини та перевіривши їх належними у справі доказами, господарський суд дійшов висновку про безпідставність заявленого у справі позову, враховуючи наступне.

Предметом позову у даній справі є солідарне стягнення з відповідачів збитків у вигляді ринкової вартості неповернутого відповідачем 2 на вимогу позивача зі зберігання за Договором насіння соняшника в кількості 4 031 155 кг.

А отже, до предмету доказування у даній справі належить встановлення факту порушення відповідачем 2 зобов'язань за Договором щодо повернення позивачу зі зберігання насіння соняшника у кількості 4 031 155 кг (4 031, 155 тонн).

За умовами укладеного сторонами Договору, обов'язок повернути Поклажодавцю зерно зі зберігання на вимогу останнього виникає у Зернового складу виключно після здійснення Поклажодавцем усіх витрат Зернового складу за даним Договором, включаючи й оплату послуг за відвантаження зерна, а також за умови виконання Поклажодавцем визначених Договором необхідних дій, а саме:

- надати Зерновому складу письмову заяву із зазначенням найменування зерна, його кількості (ваги), назви експедитора, виду транспорту та дати відвантаження (п. 6.2. Договору);

- надати Зерновому складу оригінали першого примірника складських документів на зерно (п. 6.4. Договору);

- надати Зерновому складу довіреності на отримання зерна із зазначенням його кількості (п. 6.4. Договору);

- забезпечити своєчасне подання обумовленого виду транспорту для відвантаження зерна (п. 6.3. Договору).

Як на докази, що підтверджують виконання позивачем, як Поклажодавцем, взятих на себе за Договором зобов'язань, позивачем до суду у даній справі надано наступні докази: копія листа позивача без номера від 20.06.13 р. та копію листа за № 811/1-13/Кр від 21.06.13 р. (а.с. 79, 80, 97 том 4); копія актів прийому-передачі оригіналів складських квитанцій на зерно від 28.03.13 р. та 24.05.13 р. (а.с. 22, 23, 24 том 1); копія довіреності № 5844 від 21.06.13 р. (а.с. 98 том 4).

З матеріалів справи вбачається, що у період з жовтня 2012 року по червень 2013 року позивач на підставі виставлених відповідачем 2 рахунків здійснював оплату за зберігання та відвантаження насіння соняшника, а відповідач 2 фактично здійснював відповідні відвантаження.

Зазначені обставини підтверджуються відповідними рахунками, платіжними дорученнями, а також товарно-транспортними та залізничними накладними, які підтверджують факт відвантаження насіння соняшника на автотранспорт та залізничні вагони, подані ПрАТ "Креатив" в пункті їх завантаження - ТОВ "Красноліманське ХПП" (а.с. 2-100 том 2).

За твердженнями позивача - ТОВ "Краснолиманське ХПП", як Зерновим складом, повернуло позивачеві за його вимогою зі зберігання 3007,510 тонн насіння соняшника та з 08.06.13 р. Зерновий склад припинив відвантаження належного позивачу насіння соняшника без будь яких пояснень, а отже не виконав взяте на себе за Договором зобов"язання, чим заподіяв позивачеві збитки у розмірі вартості неповернутого зі зберігання насіння соняшника, що згідно розрахунку позивача склало 18 906 116, 95 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При цьому, згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" (далі - Закон), видача зерна володільцеві складського документа на зерно здійснюється в обмін на виписані на це зерно складські документи (ч. 5 ст. 24 Закону).

Після видачі зерна володільцям складських документів на зерно зернові склади повинні погасити прийняті складські документи на зерно шляхом відмітки на складському документі - "погашено".

Погашені складські документи на зерно в повторний обіг не допускаються і виключаються з реєстру складських документів на зерно, про що робиться відповідний запис.

Погашені складські документи зберігаються зерновим складом протягом трьох років. (ст. 46 Закону).

Господарським судом встановлено, що згідно витягів з реєстру складських документів на зерно, виданих державним підприємством "Держреєстри України", а також копій відповідних складських квитанцій, станом на 27.06.14 р. ПрАТ "Креатив" зберігає на ТОВ "Красноліманське ХПП" зерно - соняшник згідно договору складського зберіганні від 01.09.2012 № 10/10-П, на яке видано наступні складські квитанції:

АФ № 708031 від 10.12.2012 на 1 000 тонн насіння соняшника,

АФ № 708039 від 21.12.2012 на 1 000 тонн насіння соняшника,

АФ № 708061 від 01.02.2013 на 178,637 тонн насіння соняшника,

АФ № 708112 від 22.03.2013 на 500 тонн насіння соняшника,

АФ № 708122 від 02.04.2013 на 483,857 тонн насіння соняшника,

АФ № 708121 від 02.04.2013 на 8,727 тонн насіння соняшника,

АФ № 708124 від 08.04.2013 на 333,586 тонн насіння соняшника,

АФ № 708126 від 09.04.2013 на 60,496 тонн насіння соняшника,

АФ № 708128 від 10.04.2013 на 17,347 тонн насіння соняшника,

АФ № 708131 від 12.04.2013 на 20,503 тонн насіння соняшника,

АФ № 708134 від 17.04.2013 на 141,482 тонн насіння соняшника,

АФ № 708137 від 18.04.2013 на 94,600 тонн насіння соняшника,

АФ № 708140 від 22.04.2013 на 67,740 тонн насіння соняшника,

АФ № 708146 від 30.04.2013 на 50 тонн насіння соняшника,

АФ № 708150 від 15.05.2013 на 64,246 тонн насіння соняшника,

АФ № 708 149 від 15.05.2013 на 9,934 тонн насіння соняшника,

а всього - 4 031,155 тонн насіння соняшника (далі - зерно, а.с. 101-121 том 1, а.с. 13-20 том 4).

Відомості про погашення зазначених вище складських квитанцій в Реєстрі відсутні.

Матеріали справи не містять доказів, що після 08.06.13 р. відповідачем 2, як Зерновим складом, здійснювалось відвантаження позивачу, як Поклажодавцю, насіння соняшника.

Однак, господарський суд звертає увагу, що за умовами укладеного сторонами Договору, передумовою відвантаження Зерновим складом насіння соняшника Поклажодавцю є, зокрема, фактична оплата Поклажлдавцем вартості наданих Зерновим складом послуг за Договором, включаючи послуги відвантаження зерна. А також узгодження сторонами графіку відвантаженняння насіння соняшника, а також надання первиних визначених Договором документів, як-то оригінал складських квитанцій та доручення на отримання зерна.

В супереч вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України позивач не надав суду доказів виконання ним взятих на себе зобов'язань за Договором, а саме доказів оплати позивачем послуг Зернового складу, включаючи послуги зберігання та відвантаження насіння соняшника.

Можливість отримання Поклажодавцем переданого на зберігання Зерновому складу насіння соняшника без проведеної Поклажодавцем повної оплати визначених Договором послуг, укладеним сторонами Договором не передбачено.

Господарський суд при цьому враховує, що за умовами Договору, оплаті Поклажодавцем послуг за зберігання передує факт виставлення Зерновим складом Поклажодавцю рахунку на оплату, а по оплаті послуг з очистки та сушки зерна передує факт підписання сторонами Акту приймання-передачі виконаних робіт, ініціатива складення якого належить Зерновому складу.

Однак відсутність виставленого Зерновим складом рахунку на оплату, як і відсутність підписаного сторонами акту приймання-передачі виконаних робіт не звільняє Поклажодавця від виконання ним взятих на себе зобов'язань та не змінює умов укладеного сторонами Договору в тій частині, що відвантаження зерна Зерновим складом відбувається лише після повної оплати Поклажодавцем вартості послуг Зернового складу за Договором.

Оскільки сторони в Договорі визначили тарифи за надання послуг Зернового складу (Додаток № 1 до Договору), Поклажодавець мав реальну можливість здійснити, без наявності відповідного рахунку, повну оплату послуг Зернового складу за Договором, включаючи також відвантаження зерна.

Більш того, сторонами в Договорі визначено, що відсутність здійсненої Поклажодавцем оплати послуг Зернового складу за Договором породжує у останнього право на розпорядження зерном Поклажодавця, зокрема, право на застосування натуральної форми розрахунку (п. 8.5.Договору), а також право притримання зерна (насіння соняшника) та задоволення вимог Зернового складу за рахунок притриманого зерна у порядку, визначеного чинним законодавством (ст.ст. 594-597 ЦК України).

Позивач в наданих до суду письмових поясненнях стверджує, що ним були виконанні взяті на себе зобов"язання щодо оплати визначених Договором послуг Зернового складу, оскільки Зерновим складом виставлені рахунки, а Поклажодавцем ці рахунки оплачені та навіть здійснено переплату на 209 836, 71 грн., а тому відповідач не мав права ані на притримання, ані на натуральну форму розрахунку за Договором.

Господарський суд вважає, що дані обставини не відповідають дійсності, оскільки виходячи із затверджених в Договорі тарифів, вартість послуг щодо зберігання та відвантаження зерна кількістю більше ніж 4 тисяч тонн (кількість що не повернута зі зберігання) становить суму, що перевищує 300 000,00грн., доказів сплати якого позивачем до суду не надано.

Як вбачається із наданих до суду позивачем доказів (а.с. 21-62 том 4), за період з 01.09.12 р. відповідачем 2 виставлено рахунки на оплату позивачу, а позивачем відповідно сплачено 1 151 782,81 грн., як оплата за зберігання та відвантаження насіння соняшника, яке фактично було вже повернуто позивачузі зберігання до червня 2013 р. А отже будь яка переплата за Договором, на яку вказує позивач, відсутня.

Крім того, доводи позивача в цій частині спростовуються змістом листів самого позивача від 20 та 21 червня 2013 р., наданих до суду у даній справі (а.с. 93-96, 97 том 4), оскільки в зазначених листах Поклажодавець лише засвідчує свою обіцянку щодо оплати за відвантаження зерна саме в кількості 6 037, 905 тонн, гарантуючи лише її здійснити. Однак, платіжних документів про сплату позивачем за послуги, зокрема, щодо зберігання та відвантаження зерна, що знаходиться на зберіганні (4 031,155 тонн) позивачем до суду не надано, в матеріалах справи такі докази відсутні.

Що ж стосується наданих позивачем у справі доказів, господарський суд вважає їх не належними, з огляду на наступне.

Так позивачем до суду надано листи від 20 без номеру та від 21 червня 2013 року за № 811/1-13/КР (а.с. 93-96, 97 том 4), за змістом яких позивач просить відповідача 2 відвантажити йому насіння соняшника в кількості 6037,905 тонн, що знаходиться на зберіганні за Договором на Зерновому складі, в автотранспорт, що належить Поклажодавцю, із зазначенням самого графіку поставок у період з 21.06.13 р. по 16.08.13 р. включно.

Крім того, позивачем також додано до справи копію витягу із журналу вихідної кореспонденції ПрАТ "Креатив", на підтвердження факту виконання позивачем умов Договору щодо направлення зазначених листів відповідачу 2 (а.с. 93-96, 97 том 4).

Однак, як вбачається зі змісту листів та журналу відправки вихідної кореспонденції, ані листи, включаючи фіскальний до нього чек, ані зазначений вище журнал реєстрації вихідної кореспонденції, оригінал якого було оглянуто господарським судом у судовому засіданні, лі не містять повної поштової адреси або взагалі не містить поштової адреси Зернового складу (відповідача 2), а тому не можуть бути прийнятті в якості доказів, в розумінні ст. 33 ГПК України, а також ставить під сумнів факт направлення зазначених листів відповідачу 2, а тим більше отримання їх останнім.

Усні ж пояснення представника позивача про те, що дана кореспонденція направлялась на адресу відповідача 2, що зазначена ним в Договорі, не заслуговують на увагу, оскільки не підтвердженні належними у справі письмовими доказами.

Про сумнівність зазначених вище доказів, а саме графіку поставок, свідчать письмові пояснення самого представника ПрАТ "Креатив" від 18.03.15 р. за № 319-10, надані у даній справі на вимогу ухвали суду, в яких позивач, зокрема, стверджує, що графік відвантаження насіння соняшника зі зберігання сторонами не складався, оскільки зерновий склад жодного разу не запропонував узгодити такий графік, адже саме останній має враховувати згідно Договору технічні можливості Зернового складу (а.с. 4 том 4).

До того ж, господарський суд звертає увагу, що запропонований графік не відповідає і умовам Договору, оскільки лист, що містить графік поставок, позивачем датується 21.06.13 р., в той час, як перший день поставки зазначений у графіку також значиться 21.06.13 р., що суперечить змісту п. 6.1. Договору.

Більш того, за умовами укладеного сторонами Договору (п. 6.1. Договору) у визначеному порядку відвантаження необхідним є письмове узгодження сторонами графіку відвантаження зерна, а отже лише саме направлення однією стороною Договору іншій пропозиції щодо погодження графіку поставок, не є доказом узгодження сторонами такого графіку. Відомості про отримання такого графіку Зерновим складом позивачем до суду не надано, в матеріалах справи такі докази відсутні, як і відсутні докази узгодження такого графіку відповідачем.

Наявність у позивача копії довіреності, яка ним подана до суду на вимогу ухвали суду лише у квітні 2015 р. (а.с. 98 том 4) не є доказом передачі її Зерновому складу у відповідності до умов Договору, разом із оригіналами перших примірників складських документів (п. 6.4 Договору), оскільки за умовами Договору, виконання Поклажодавцем цього зобов'язання є обов'язковим та передує виконанню обов'язку Зернового складу повернути зерно, що знаходиться на зберіганні.

При цьому, господарський суд звертає увагу також на той факт, що факт не повернення Зерновим складом зерна зі зберігання, саме про яке в позові вказує позивач, не свідчить про відсутність такого зерна у Зернового складі не зберіганні.

Належні ж докази відсутності або втрати Зерновим складом переданого позивачем на зберігання зерна, про яке вказує в позові позивач, до суду позивачем не надано.

Що ж стосується актів прийому-передачі оригіналів складських квитанцій на зерно, господарський суд звертає увагу на той факт, що дані документи є також сумнівними, оскільки по-перше, дата підписання їх у березні та травні місяці 2013 року не відповідає умовам укладеного сторонами Договору (п. 6.1., 6.4 Договору), оскільки такі оригінали мають передаватися Зерновому складу у випадку письмової заяви Поклажодавця та разом з нею, однак як стверджує позивач письмова заява ним підготовлена 20, 21 червня 2013 року. Письмових заяв Поклажодавця, що датуються березнем та квітнем 2013 року відповідно, матеріали справи не місять, позивачем у справі не подавались.

Більш того, факт лише передачі Поклажодавцем оригіналів складських квитанцій Зерновому складу, за відсутності належних доказів передачі Зерновому складу відповідних письмових заяв на відвантаження зерна, оформлених у відповідності до умов Договору, а також відсутності доказів узгодження сторонами графіку відвантаження зерна та доказів повної оплати послуг Зернового складу, за умовами Договору не є підставою для виникнення забов"язання Зернового складу повернути зерно зі зберігання.

Відсутність рахунків Зернового складу на оплату Поклажодавцем послуг зберігача за Договором не позбавляло можливості позивача здійснити повний розрахунок за надані Зерновим складом послуги, зокрема, щодо зберігання та відвантаження насіння соняшника, виходячи із його кількості, а саме 4 031,155 тонн, однак даної оплати позивачем як станом на 20-21 червня 2013 р., тобто до закінчення граничного строку зберігання за Договором, не проведено. Даний факт не заперечив в судовому засіданні і сам представник позивача - ПрАТ "Креатив".

Також звертає увагу господарський суд на те, що матеріали даної справи не містять доказів того, що позивач вживав будь-які заходи, з метою належного виконання сторонами взятих на себе зобов»язань, як-то виставлення претензій або вимог Зерновому складу щодо надання рахунків на оплату та актів виконаних послуг щодо очистки та сушки зерна, з метою виконання взятих на себе зобов"язань за Договором щодо повної оплати послуг Зернового складу, що також свідчить не на користь позивача при доведенні ним спричинених збитків, про стягнення яких заявлено даний позов.

Приймаючи Дане рішення, господарський суд враховує наступне.

Як зазначено в ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 224 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, визначений ст. 225 Господарського кодексу України.

Так, ст. 225 Господарського кодексу України передбачено, що до складу збитків, які підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Згідно із ст. 611 Цивільного кодексу України відшкодування збитків та моральної шкоди є одним із наслідків порушення зобов'язання.

За вимогами ст. 949 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Статтею 951 Цивільного кодексу України встановлено відповідальність зберігача у вигляді збитків, завданих поклажодавцеві втратою (нестачею) речі у розмірі вартості такої речі.

Відповідно до ст. 33 Закону України "Про зерно та ринок зерна" за втрату, нестачу чи пошкодження зерна, прийнятого на зберігання, зерновий склад несе відповідальність на підставах, передбачених законодавством.

Пред'явлення вимоги про стягнення збитків завданих поклажодавцю втратою (нестачею) речі переданої на зберігання покладає на позивача обов'язок довести, що зберігач допустив порушення взятого на себе зобов'язання.

За приписами ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Отже, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна,

За загальними правилами з відповідача можуть бути стягнуті збитки за наявності повного складу правопорушення, а саме:

1) порушення відповідачем своїх обов'язків перед позивачем;

2) наявності збитків, завданих відповідачем;

3) причинного зв'язку між діями (бездіяльністю) відповідача та негативними наслідками, що виявились результатом таких дій (бездіяльності);

4) вини відповідача у настанні негативних наслідків, яка проявилась у будь якій формі, тобто умислу, грубої або звичайної необережності.

За таких обставин, позивачем у справі має бути доведено наявність складу правопорушення у діях відповідача 2.

Однак, позивачем у даній справі не доведено належними та допустимим доказами наявність усіх елементів, необхідних для покладення на відповідача 2 відповідальності у вигляді стягнення збитків.

Так, зокрема, господарський суд вважає, що позивачем, по-перше, не доведено розмір збитків, пред'явлених до стягнення у даній справі.

Як вбачається із заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог ним нараховано збитки, як вартість неповернутого зі зберігання майна 18 906 116,95 грн. (а.с. 199-201 том 4), виходячи із кількості 4 031, 155 тонн за ціною 4690,00 грн. за 1 тону, що підтверджується наданим у справі позивачем експертним висновком Кіровоградської регіональної торгово-промислової пали № В-408 від 01.07.14 р. (а.с. 202 том 4).

Однак, даний доказ не є належним у справі, в розумінні ст. 33, 34 ГПК України, враховуючи наступне.

На неналежність даного доказу звернув свою увагу суд какасійної інстанції в своїй постанові від 03.02.15 р. у даній справі (а.с. 147-152 том 3), зазначивши про те, що зазначений вище висновок не відповідає фактичним обставинам справи, експертом не були досліджені всі оригінали документів, не встановлена кількість неповернутого зерна.

Оцінюючи даний висновок експерта, у відповідності до ч. 5 ст. 42 ГПК України, господарський суд дійшов висновку, що такий доказ не може бути покладено в основу розрахунку розміру збитків, нарахованих позивачем та пред'явлених до стягнення з відповідачів.

Як вбачається зі змісту наданого до суду позивачем експертного висновку № В-408 від 01.07.14 р., по-перше, експертний висновок підготовлено на замовлення самого позивача, на що також звернув свою увагу і суд касаційної інстанції.

По-друге, експертом надана лише цінова інформація середньої вартості насіння соняшника товарного станом на 28.04.14 р.

При цьому, господарський суд звертає увагу, що при здійсненні вказано висновку вивчались та аналізувались лише дані, що отриманні по глобальній мережі Інтернет, а також кон"юктури цін, які склалися на внутрішньому ринку України, без врахування відповідного класу переданого на зберігання зерна (насіння соняшника), його властивостей та технічних характеристик, обумовлених Договором. Також експертом взагалі не враховувались регіони, відповідно у яких здійснювалось придбання та зберігання зерна.

За доводами позивача, а також наданими у справі ним доказами, як-то складські квитанції, зерно яке не було повернуто зі зберігання позивачу, а саме: насіння соняшника, фактично придбавалось позивачем у Покупців та відповідно приймалось на зберігання Зерновим складом у грудні 2012 р., лютому - травні 2013 р., однак дана обставина експертом до уваги не була прийнята.

Оскільки наданий позивачем експертний висновок не є належним доказом з наведених вище судом підстав, розрахунок збитків, проведених позивачем на підставі такого висновку є також безпідставним та відповідно вимоги позивача про стягнення таких збитків необґрунтованими.

Оскільки позивач не довів наявність порушення відповідачем взятих на себе за договором зобов'язань саме щодо повернення зі зберігання Зерновим складом насіння соняшника, необхідна підстава як-то порушення своїх зобов'язань за Договором щодо повернення зерна також відсутня.

Не доведеним позивачем, вважає господарський суд і наявність інших складових, як-то причиний зв'язок між протиправною поведінкою відповідача 2 та збитками позивача.

Крім того, позивач не довів, що ним вживались будь-які заходи, з метою уникнення, або зменшення збитків.

Крім зазначеного вище, господарський суд враховує також і наступне.

Так позивач, як на підставу визначення збитків, зокрема, вказує на застосування ч. 1 ст. 950 Цивільного кодексу України, відповідно до змісту якої за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Згідно ч. 3 зазначеної вище норми (ст. 950 ЦК України) зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі після закінчення строку зберігання лише за наявності його умислу або грубої необережності.

За умовами укладеного сторонами Договору, в редакції Додаткової до Договору угоди від 02.09.12 р. граничний строк зберігання за Договором зерна визначено 31.08.13 р.

Позов у даній справі про стягнення з відповідача збитків подано до суду позивачем у квітні 2014 року, а отже після закінчення граничного строку зберігання.

Враховуючи дану обставину та положення ч. 3 ст. 950 ЦК України підлягає доведенню сам факт втрати або пошкодження зерна, на що посилається позивач, саме за наявності умислу Зернового складу або грубої необережності.

Однак, в супереч вимог ст. ст. 33, 34 ГПК України, позивачем не доведене ані факту умисної втрати (нестачі) зерна, ані його умисного з боку Зернового складу пошкодження, що позбавляє можливості застосування ст. 951 ЦК України, на що в позові наполягає позивач.

При розгляді заяви позивача про відмову від позову щодо відповідача 1 у справі, господарський суд враховує наступне.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України).

Частиною першою ст. 554 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За приписами ч. 3 ст. 554 Цивільного кодексу України особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов'язання.

Відповідно до ч.4 ст. 22, ч.4 ст. 78, п.4 ч. 1 ст. 80 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі відмовитись від позову. Про прийняття відмови позивача від позову господарський суд виносить ухвалу, якою одночасно припиняє провадження у справі. Господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

Водночас, згідно з ч. 6 ст.22 Господарського процесуального кодексу України господарський суд не приймає відмови від позову, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Абзацом 1 п. 4.6. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" роз'яснено, що у випадках відмови позивача від позову (п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України) господарському суду слід керуватись ч. 6 ст. 22 ГПК України, тобто перевіряти, чи не суперечить ця відмова законодавству та чи не порушує вона інтереси інших осіб.

Отже, відповідно до ст. 22 ГПК України прийняття відмови від позову є можливим за двох умов: така відмова заявлена до прийняття рішення у справі і вона не суперечать законодавству або не порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси. Саме на дані вимоги чинного законодавства, суд касаційної інстанції у своїй постанові по даній справі свернув свою увагу.

Господарський суд дійшов висновку про те, що дії позивача про відмову останнього від позову в частині вимог до відповідача 1 суперечать наведеним вище нормам матеріального права.

Крім того, господарський суд вважає також, що зазначені дії позивача про відмову відносно відповідача 1 порушують права іншої особи, а саме відповідача 3 у даній справі, з огляду на наступне.

Оскільки статтею 554 Цивільного кодексу України передбачено солідарну відповідальність боржника і поручителя за договором поруки, а поручителі за різними договорами поруки не несуть солідарної відповідальності один перед одним, то кредитор має право пред'явити вимоги до кожного з поручителів окремо на підставі відповідного договору поруки. Дана правова позиція суду Вищої касаційної інстанції викладена у інформаційному листі ВГСУ від 15.03.2011 N 01-06/249 "Про постанови ВСУ, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів" (з наступними доповненнями, внесеними відповідно до інформаційного листа ВГСУ, від 27.01.2015, № 01-06/114/15 "Про доповнення інформаційного листа ВГСУ від 15.03.2011 N 01-06/249 "Про постанови ВСУ, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів").

З огляду на викладене, прийняття відмови позивача від позову відносно вимог до відповідача 1, тим самим надає можливість позивачу право на солідарне стягнення збитків у даній справі з відповідача 2 та відповідача 3, оскільки одночасне стягнення збитків солідарно з обох поручителів на підставі різних договорів поруки не відповідає вимогам чинного законодавства, а це порушує право відповідач 3, оскільки такі вимоги не підлягали б заявленню у межах даного позову.

Враховуючи наведене, господарський суд не приймає відмову позивача від позову в частині вимог до відповідача 1 та розглядає вимоги позивача, викладені у позові, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Оскільки господарським судом визнано безпідставність вимог позивача до основного боржника - відповідача 2, вимоги позивача, про стягнення збитків солідарно також і з відповідачів 1 та 3 у справі є також безпідставними, а тому такими, що не підлягають задоволенню.

Письмові заперечення відповідача 3 у справі - ТОВ "Інтегрейн", яке ґрунтується на тому, що договір поруки № 1П/10-10П від 17.07.2013 є нікчемним, не приймаються судом до уваги, оскільки не доведені належними у справі доказами та спростовуються встановленими у справі обставинами та доказами.

Заявлене у справі відповідачем 3 клопотання про зупинення провадження у справі не підлягає задоволенню, з огляду на те, що провадження у справі №912/2270/14 про визнання недійсним договору поруки № 1П/10-10-П від 17.07.13 р., саме до розгляду якого відповідач 3 просив суд зупинити провадження у даній справі, припинені на підставі п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України, оскільки ТОВ "Інтегрейн" відмовився від позову й таку відмову прийнято господарським судом.

З урахуванняим наведенего, в задоволенні позову позивачу слід відмовити повністю.

На підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача та не стягується.

Керуючись ст. ст. 22, 33-34, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання повного рішення.

Копію рішення направити рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення

відповідачу 1 (ТОВ "Соколівський консервний завод") за адресою: 27641, Кіровоградська область, Кіровоградський район, с. Соколівське;

відповідачу 2 (ТОВ "Краснолиманське хлібоприймальне підприємство") за адресою: 84400, Донецька область, м. Красний Лиман, вул. Свободи, 20;

відповідачу 3 (ТОВ "Інтегрейн") за адресою: 83058, м. Донецьк, вул. Переїзна, 2.

Повне рішення складено 26.06.2015 р.

Головуючий суддя Л.С. Вавренюк

Суддя Н.В. Болгар

Суддя М.С. Глушков