КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2015 р. Справа№ 910/3893/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Суліма В.В.

Майданевича А.Г.

за участю секретаря судового засідання Шалівського В.О.

за участю представників

від позивача: Ковригін О.В. - дов. від 26.12.2014 року № 5-у

від відповідача: Новіков С.Ю. - дов. від 29.12.2014 року № 2403

розглянувши апеляційну скаргу Дочірнього підприємства „Укравтогаз" національної акціонерної компанії „Нафтогаз України" на рішення господарського суду міста Києва від 15.04.2015 року

у справі № 910/3893/15-г (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства „Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України" (м. Київ)

до Дочірнього підприємства „Укравтогаз" Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України" (м. Київ)

про стягнення 9 871 грн. 99 коп.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернулося Публічне акціонерне товариство „Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України" з позовом до Дочірнього підприємства „Укравтогаз" Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України" про стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу в розмірі 10 990 грн. 47 коп., пені у розмірі 301 грн. 51 коп., 3% річних в розмірі 711 грн. 29 коп., інфляційних втрат у розмірі 418 грн. 11 коп. та 7% штрафу з простроченої суми у розмірі 552 грн. 22 коп.

Рішенням від 15.04.2015 року господарський суд міста Києва позов задовольнив. Стягнув з ДП „Укравтогаз" НАК „Нафтогаз України" на користь ПАТ „Укртрансгаз" НАК „Нафтогаз України" 7 888 грн. 86 коп. боргу, 301 грн. 51 коп. пені, 418 грн. 11 коп. інфляційних втрат, 711 грн. 29 коп. 3% річних, 552 грн. 22 коп. 7% штрафу та 1 827 грн. судового збору.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням місцевого господарського суду, ДП „Укравтогаз" НАК „Нафтогаз України" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 15.04.2015 року по справі № 910/3893/15-г та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.05.2015 року апеляційна скарга ДП „Укравтогаз" НАК „Нафтогаз України" була прийнята до провадження та призначено розгляд справи № 910/3893/15-г у судовому засіданні за участю представників сторін.

В зв'язку з перебуванням судді учасника колегії Коротун О.М у відпустці розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 18.06.2015 року склад судової колегії змінювався.

В судовому засіданні 18.06.2015 року представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги. Представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Дослідивши докази, що є у справі, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Згідно з ч. 6 ст. 265 ГК України реалізація суб'єктами господарювання товарів негосподарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Cт. 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи 30.09.2010 року Дочірня компанія „Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України", правонаступником якої є Публічне акціонерне товариство „Укртрансгаз" (постачальник), та Дочірнє підприємство „Укравтогаз" Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України" (покупець) уклали договір № Д-1111-86/195-Д, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити у зумовлені строки покупцю певну продукцію (товар), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар на умовах даного договору (п. 1.1 договору).

Оплата товару здійснюється протягом 30 робочих днів з дня надходження товару, що постачається за даним договором у розмірі 100% вартості обладнання, відповідно до умов п.6.3 даного договору, на підставі накладної на отримання товарно-матеріальних цінностей уповноваженим представником покупця, який діє на підставі оригіналу довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей встановленого зразка. Датою передачі товару є дата оформлення та підписання уповноваженими представниками сторін накладної (п.2.2 договору).

Оплата здійснюється після поставки товару, що постачається за даним договором у розмірі 100% вартості (п. 6.3 договору).

На виконання умов договору від 30.09.2010 року № Д-1111-86/195-Д позивач 30.10.2010 року по видатковій накладній поставив відповідачу електричні лампи ДРВ 160 OSRAM (38 шт.) та ДРЛ 250 OSRAM (173 шт.) на загальну суму 7 888 грн. 86 коп.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в прохальній частині позовної заяви було зазначено суму основного боргу - 10 990 грн. 47 коп., в той час як за текстом позовної заяви значиться сума основного боргу - 7 888 грн. 86 коп., яка є документально підтвердженою. Таким чином колегія суддів Київського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що сума основного боргу - 10 990 грн. 47 коп. була зазначена позивачем одноразово та є помилковою.

Відповідно до ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За отримай товар відповідач не розрахувався.

Відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Доказів погашення заборгованості відповідач суду не надав. Натомість відповідач послався на ненадання йому позивачем рахунку-фактури на оплату поставленої за договором продукції і подав заяву про застосування строку позовної давності.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що ненадання рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов'язку оплатити поставлений йому товар.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

У постанові Верховного Суду України від 24.04.2007 року у справі № 26/271 та у п. 4.4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29.05.2013 року № 10 сформульована правова позиція, відповідно до якої акт звірки взаєморозрахунків, підписаний з боку відповідача уповноваженою на це особою, з урахуванням конкретних обставин справи, може бути обставиною, що свідчить про визнання боргу, а отже підставою для переривання строку позовної давності відповідно до ст. 264 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що строк позовної давності переривався та почався з 30.09.2013 року, оскільки уповноваженими представниками відповідача 31.03.2013 року та 30.09.2013 року було підписано з позивачем акти звірки взаємних розрахунків в тому числі за договором від 30.09.2010 року № Д-1111-86/195-Д, що свідчить про вчинення відповідачем дій по визнанню суми боргу.

З урахуванням викладеного місцевий господарський дійшов вірного висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача 7 888 грн. 86 коп. основного боргу.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Ч. 4 ст. 231 ГК України встановлюється, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Ч. 2 ст. 231 ГК України визначено, що у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Згідно з Розпорядженням Кабінету Міністрів України „Про проведення перевірки фінансово-господарської діяльності підприємств державного сектору економіки" від 12.03.2005 року № 64-р ДК „Укртрансгаз" НАК „Нафтогаз України" віднесено до переліку підприємств державного сектору економіки.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що штрафні санкції, передбачені абз. 3 ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, застосовується за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій. Наведена позиція зокрема зазначається у п. 2.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 року № 14.

Оскільки строк оплати настав 10.11.2010 року та на момент звернення з позовом до господарського суду (19.02.2015 року) прострочення сягало понад тридцять днів, то місцевий господарський суд правомірно задовольнив позов в частині стягнення штрафу у розмірі 7% - 552 грн. 22 коп.

Ч. 6 ст. 231 ГК України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно п. 7.2 договору від 30.09.2010 року № Д-1111-86/195-Д за невиконання або неналежне виконання покупцем своїх зобов'язань, по оплаті товару, згідно п. 6.3 договору, покупець виплачує постачальнику пеню у розмірі облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Позивач просив суд стягнути на свою користь пеню у розмірі 301 грн. 51 коп. за період з 11.11.2010 року до 09.05.2011 року.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зробила перерахунок розміру пені та дійшла висновку, що місцевий господарський суд правомірно стягнув пеню у розмірі 301 грн. 51 коп.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 711 грн. 29 коп. за період з 11.10.2010 року по 11.11.2013 року та інфляційній втрати у розмірі 418 грн. 11 коп. за період листопада 2010 року - листопада 2013 року.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зробила перерахунок 3% річних та втрат від інфляції та дійшла висновку, що місцевий господарський суд правомірно стягнув 3% річних в розмірі 711 грн. 29 коп. та втрати від інфляції в розмірі 418 грн. 11 коп.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, а тому відсутні підстави для скасування рішення господарського суду.

Колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, а тому, рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства „Укравтогаз" національної акціонерної компанії „Нафтогаз України" на рішення господарського суду міста Києва від 15.04.2015 року у справі № 910/3893/15-г залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 15.04.2015 року у справі № 910/3893/15-г залишити без змін.

3. Справу № 910/3893/15-г повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді В.В. Сулім

А.Г. Майданевич