РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2015Справа №910/8793/15-г

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Полімерконсалтінг»
ДоТовариства з обмеженою відповідальністю «Стелс Прінт»
Простягнення 137 589, 66 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Представники:

Від позивача: Григор'єва К.Є. - за дов.;

Від відповідача: Мироненко О.М. - за дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Відповідача про стягнення з останнього на свою користь суму заборгованості з урахуванням суми курсової різниці, урахуванням відсотків за користування чужими грошовими коштами, пені та трьох відсотків річних у розмірі 137 589, 66 грн., з яких 36 208, 98 грн. - сума основного боргу, 96 882, 14 грн. - сума курсової різниці, 4 305, 70 грн. - 0,2 % за кожний день користування чужими грошовими коштами, 176, 95 грн. - 3 % річних та 15, 89 грн. - сума пені за Договором поставки № СО-01/11/30 К від 01.11.2013р.

25.05.2015р. відповідач через відділ діловодства господарського суду (канцелярію) подав суду заяву про визнання частини позовних вимог, відповідно до якої вказав, що станом на 25.05.2015р. відповідач погасив частину заборгованості за Договором в розмірі 36 208, 98 грн. та просив суд в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 36 208, 98 грн. провадження по справі припинити відповідно до п. 1-1 ст. 80 ГПК України; прийняти заяву про визнання позову в частині стягнення з відповідача 45 689, 28 грн. курсової різниці та 2 751, 79 грн. - витрат на сплату судового збору, що разом становить 48 441, 07 грн. та задовольнити вимоги позивача у цій частині.

25.05.2015р. позивач через канцелярію суду подав суду заяву про відмову від частини позовних вимог, відповідно до якої підтвердив, що станом на 25.05.2015р. відповідач сплатив частину заборгованості у розмірі 36 208, 98 грн.

Крім того, у вказаній заяві позивач зазначив, що з урахуванням досягнутих домовленостей з відповідачем, позивач відмовляється від частини позовних вимог, що виникли в період з 01.11.2013р. по 25.05.2015р., а саме від:

- 51 192, 86 грн. - суми курсової різниці;

- 4 305, 70 грн. - 0,2 % за кожний день користування чужими грошовими коштами;

- 176, 95 грн. - 3% річних;

- 15, 89 грн. - суми пені.

В зв'язку з зазначеним, позивач просив суд в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 36 208, 98 грн. провадження у справі припинити відповідно до п. 1-1 ст. 80 ГПК України, в частині стягнення з відповідача 51 192, 86 грн. суми курсової різниці, 4 305, 70 грн. - 0,2% за кожний день користування чужими грошовими коштами, 176, 95 грн. - 3% річних та 15, 89 грн. суми пені провадження у справі припинити відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України; стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості в розмірі 48 441, 07 грн., в тому числі 45 689, 28 грн. - суми курсової різниці та 2 751, 79 грн. - витрат на сплату судового збору.

Судом заява про відмову від частини позовних вимог прийнята до розгляду, оскільки дана заява відповідає вимогам ст. 22 ГПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення у справі, зокрема, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Приписами п. 6 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-8/575 від 14.08.2007р. «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2007 року» встановлено, що приписи ч. 4 ст. 22 ГПК України, передбачаючи право позивача, зокрема, на відмову від позову, не виключає можливості часткової відмови. Однак вона можлива лише у випадку, якщо позивачем заявлено дві чи більше вимог, і позивач відмовляється не від усіх цих вимог. У разі такої відмови та її прийняття судом провадження зі справи підлягає припиненню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України у частині тих вимог, стосовно яких заявлено відмову, а решта вимог розглядається судом у загальному порядку.

Отже, позивач відмовився від частині позовних вимог, просить стягнути з відповідача на свою користь 45 689, 28 грн. - суми курсової різниці, в частині вимог про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 36 208, 98 грн. - провадження у справі припинити відповідно до п. 1-1 ст. 80 ГПК України, в частині позовних вимог про стягнення з відповідача 51 192, 86 грн. суми курсової різниці, 4 305, 70 грн. - 0,2% за кожний день користування чужими грошовими коштами, 176, 95 грн. - 3% річних та 15, 89 грн. суми пені - провадження у справі припинити відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Суд, розглянувши письмову заяву позивача від 25.05.2015р. та дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що відмова Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Полімерконсалтінг» від частини позовних вимог підписана уповноваженою особою, не суперечить законодавству та не порушує чиїх-небудь прав та охоронюваних законом інтересів. У зв'язку з цим, суд приймає відмову позивача від частини позовних вимог до відповідача.

З огляду на прийняття господарським судом відмови позивача від частини позовних вимог до відповідача, суд відповідно до пункту 4 частини 1 статті 80 ГПК України припиняє провадження у справі № 910/8793/15-г щодо відповідача в частині позовних вимог про стягнення з відповідача 51 192, 86 грн. суми курсової різниці, 4 305, 70 грн. - 0,2% за кожний день користування чужими грошовими коштами, 176, 95 грн. - 3% річних та 15, 89 грн. суми пені.

Одночасно суд роз'яснює позивачу правові наслідки відмови від частини позовних вимог та припинення провадження у справі, передбачені частиною 2 статті 80 ГПК України, якими є недопущення повторного звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Крім того, з наданих сторонами доказів вбачається, що відповідачем сплачена сума заборгованості в розмірі 36 208, 98 грн., тобто відповідач визнав за собою борг в розмірі 36 208, 98 грн. та сплатив на користь позивача зазначену суму.

Відповідно до п. 1.1. ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Таким чином, суду доведено, що відповідач повністю сплатив основну суму боргу в розмірі 36 208, 98 грн., тобто між позивачем та відповідачем в частині позовних вимог про стягнення основного боргу в розмірі 36 208, 98 грн. відсутній предмет спору, тому провадження у справі в цій частині слід припинити на підставі п. 1-1 ст.80 ГПК України, за відсутністю предмету спору.

За таких обставин, судом розглядається позовна вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача 45 689, 28 грн. - суми курсової різниці за Договором поставки № СО-01/11/30 К від 01.11.2013р.

За клопотанням відповідача, з метою забезпечення повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи, спір у даній справі вирішено у строк у відповідності п. 3 ст. 69 ГПК України.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01 листопад 2013 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір поставки №СО-01/11/30К (надалі - Договір).

Відповідно до п. п. 1.1., 1.2. Договору, Товар поставляється на умовах товарного кредиту з відстроченням платежу. Постачальник (Позивач) зобов'язується передати у власність Покупця (Відповідача), а останній зобов'язується прийняти та оплатити продукцію, іменовану у подальшому Товар у кількості, асортименті та по цінам, вказаним у видаткових накладних Позивача або в актах прийому-передачі.

Кількість, асортимент та ціна Товару на кожну окрему партію зазначається у видаткових накладних або в актах прийому-передачі.

Згідно з п. 3.1. Договору, ціни на Товар встановлюються в гривнях, з перерахунком в іноземну валюту, яка вказується в кожній видатковій накладній або рахунку, за курсом продажу цієї валюти (далі по тексту Договору - курс Міжбанку).

За умовами п. 4.2. Договору, оплата Товару здійснюється в національній валюті України. У випадку, якщо після відвантаження Товару, курс Міжбанку іноземної валюти по відношенню до гривні, змінився більш ніж на 2% по відношенню до курсу Міжбанку, діючому на дату оплати, вартість Товару змінюється і перераховується.

Судом встановлено, що Позивач протягом терміну дії Договору здійснив передачу Товару на загальну суму 47 122, 83 грн., згідно видаткових накладних та актів приймання-передачі, належні копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Станом на час звернення Позивача до суду Відповідач мав основну заборгованість перед Позивачем в розмірі 36 208, 98 грн.

Проте, станом на 25.05.2015р. суду доведено, що Відповідач сплатив основну заборгованість перед Позивачем в розмірі 36 208, 98 грн., тобто в цій частині відсутній предмет спору між сторонами.

Крім того, з урахуванням досягнутих домовленостей з Відповідачем, Позивач відмовився від частини своїх позовних вимог, що виникли в період з 01.11.2013р. по 25.05.2015р., а саме від:

- 51 192, 86 грн. - суми курсової різниці;

- 4 305, 70 грн. - 0,2 % за кожний день користування чужими грошовими коштами;

- 176, 95 грн. - 3% річних;

- 15, 89 грн. - суми пені.

За таких обставин, враховуючи відсутність предмету спору в частині стягнення основного боргу в розмірі 36 208, 98 грн. провадження у справі слід припинити відповідно до п. 1-1 ст. 80 ГПК України, в частині стягнення з відповідача 51 192, 86 грн. суми курсової різниці, 4 305, 70 грн. - 0,2% за кожний день користування чужими грошовими коштами, 176, 95 грн. - 3% річних та 15, 89 грн. суми пені провадження у справі слід припинити відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Таким чином, судом розглядаються позовні вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача суми курсової різниці в розмірі 45 689, 28 грн. за умовами Договору поставки №СО-01/11/30К від 01.11.2013р.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджуючи в судовому засіданні докази, Господарський суд вважає позовні вимоги про стягнення з Відповідача суми курсової різниці в розмірі 45 689, 28 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав:

Договір поставки №СО-01/11/30К від 01.11.2013р., укладений між Позивачем та Відповідачем за своєю правовою природою є договором про поставку та є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Стаття 655 ЦК України передбачає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно зі ст.ст. 611, 623 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно з п. 4.2. Договору оплата товару здійснюється в національній валюті України. У випадку, якщо після відвантаження товару, курс Міжбанку іноземної валюти по відношенню до гривні, змінився більш ніж на 2 % по відношенню до курсу Міжбанку, діючому на дату оплати, вартість товару змінюється і перераховується.

Судом встановлено, що Товар, який був поставлений Відповідачу має іноземне виробництво, та на території України не виробляється, а в п. 3.1. Договору вказано, що ціни на товар встановлюються в гривнях, з перерахунку на іноземну валюту, яка вказується в кожній накладній або рахунку, за готівковим курсом продажу цієї валюти.

Суду доведено, що у кожній видатковій накладній виставленої Відповідачу, в нижньому лівому куті вказаний курс іноземної валюти, по якому перераховується Товар - Долар США або Євро.

За поясненнями Позивача зазначення курсу валют необхідне для того, що одна позиція товару може продаватися в Євро, а інша в Доларах США. Заздалегідь визначитися в якій валюті буде куплений товар не можливо, тому в Договорі чітко не вказано, за якою валютою буде відвантажений Товар. Офіційні ціни на Товар Позивача, вказані на офіційному сайті ТОВ «Торгова Група «Полімерконсалтінг». При укладенні Договору Відповідачу було відомо про ціни Позивача, та на значному проміжку часу Відповідач розраховувався за цінами та визначенням валюти в гривневому еквіваленті, жодної пропозиції, що до підписання Додаткових Угод про зміну Договору Позивачу від Відповідача не надходило.

Відповідно до Постанови КМУ від 1998 року «Про удосконалення порядку формування цін», в резолютивній частині п.1 вказано: «Встановити, що формування, становлення та застосування суб'єктами підприємництва вільних цін на території України здійснюється виключно у національній грошовій одиниці. Вважати під час формування цін обґрунтованим врахування витрат у доларовому еквіваленті лише в частині імпортної складової структури ціни».

Дану позицію також підтверджує Цивільний кодекс України, що виражено в ст. ст. 524, 533: зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

За укладеним між Позивачем та Відповідачем Договором поставки, сума курсової різниці є невід'ємна частина вартості на Товар, так як даний товар є виключно іноземного виробництва (в Україні цей Товар не виробляють), і закупівля Товару Продавцем є виключно в іноземній валюті. Частина Товару була придбана Позивачем в доларах США, а частина в Євро, тому встановити іноземну валюту в Договорі заздалегідь неможливо, в даному випадку курс іноземної валюти в гривнях вказаний в видаткових накладних, та в Актах узгодження ціни, передбачений в п. 4.2. Договору.

Оскільки Акти узгодження ціни по неоплаченому Товару не надсилалися Відповідачу, так як не було самої оплати, днем нарахування курсової різниці Позивачем взята дата написання Позову.

Крім цього, сума курсової різниці як невід'ємна частина вартості Товару прописана в п. 4.2. Договору, а сам Договір підписаний сторонами, жодного заперечення, що до даного пункту (4.2. Договору) або визнання даного пункту недійсним від Відповідача не надходило.

Оскільки, пов'язане з здороженням валюти США та ЄВРО, в якій наданий Товар, Позивач правомірно заявив вимогу щодо стягнення з відповідача суми курсової різниці, яка по своїй правовій природі є збитками у розумінні ст. 22 ЦК України та становить на момент винесення рішення суму в розмірі 45 689, 28 грн., про стягнення якої не заперечує відповідач та визнає за собою заборгованість зі сплати курсової різниці в сумі 45 689, 28 грн.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися - належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином та відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В судовому засіданні, допустимими доказами, які знаходяться в матеріалах справи Позивач довів, що його позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині стягнення заборгованості зі сплати курсової різниці.

Витрати по оплаті судового збору, згідно ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, п.1-1, п.4 ч.1, ст.. 80, ст.ст.82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити в частині стягнення заборгованості зі сплати курсової різниці.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Стелс Прінт» (04655, м. Київ, просп. Московський, 21; Код: 32593818) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Полімерконсалтінг» (04074, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, 21, офіс 621; Код: 38443713) суму курсової різниці в розмірі 45 689 (сорок п'ять тисяч шістсот вісімдесят дев'ять) грн. 28 коп. та судовий збір в розмірі 2 751 (дві тисячі сімсот п'ятдесят одна) грн. 79 коп.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

2. В частині стягнення основного боргу в розмірі 36 208, 98 грн. провадження у справі припинити відповідно до п. 1-1 ст. 80 ГПК України.

3. В частині стягнення з відповідача 51 192, 86 грн. суми курсової різниці, 4 305, 70 грн. - 0,2% за кожний день користування чужими грошовими коштами, 176, 95 грн. - 3% річних та 15, 89 грн. суми пені провадження у справі припинити відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 23.06.2015р.

Суддя І.І.Борисенко