ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2015 р. Справа № 920/1782/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Білецька А.М. , суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Цвірі Д.М.

за участю представників:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

3-ї особи - не з'явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (вх. №3001 С/3) на рішення господарського суду Сумської області від 18.12.14 р. у справі № 920/1782/14

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 м. Суми

до Сумського державного університету м. Суми

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1. Управління містобудування та архітектури Сумської обласної державної адміністрації, м. Суми

2. Сумської обласної ради, м. Суми

про розірвання договору оренди та стягнення 45 500,00 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_2, звернувся до господарського суду з позовною заявою, в якій просив суд розірвати договір оренди нерухомого майна приміщення котельні площею 83,4 кв. м за адресою: м. Суми, АДРЕСА_1, укладений 21 листопада 2002 року з додатковою угодою № 1 від 1 січня 2005 року, № 2 від 1 лютого 2008 року, з додатковою угодою від 02 лютого 2009 року, а також стягнути з відповідача на свою користь суму грошових коштів в розмірі 45 500,00 грн.

Рішенням господарського суду Сумської області від 18.12.2014 по справі № 920/1782/14 (суддя Б.І.Лиховид) провадження у справі в частині позовних вимог щодо розірвання договору оренди нерухомого майна приміщення котельні площею 83,4 кв. м за адресою: м. Суми, АДРЕСА_1, укладеного 21 листопада 2002 року з додатковою угодою № 1 від 1 січня 2005 року, з додатковою угодою № 2 від 1 лютого 2008 року, з додатковою угодою від 02 лютого 2009 року - припинено. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Позивач не погодився з зазначеним рішенням, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення повністю та прийняти нове, яким позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування викладених вимог позивач зазначає про неправомірність висновків суду першої інстанції про відсутність дозволу на проведення поліпшення орендованого майна, посилаючись на те, що обов'язок орендодавця компенсувати орендарю вартість проведених ним поліпшень передбачений ч. 2 ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», та п. 5.6 додаткової угоди № 1 від 01.01.2007 до договору, чинної на час отримання дозволу і проведення поліпшення. Крім того, позивач посилається на лист № 185/01-12 від 17.05.2007, як на доказ наявності погодження поліпшення майна.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому посилається на безпідставність вимог позивача. При цьому, відповідач зазначає, що позивач фактично вимагає виплатити йому кошти, які відповідач витратив на поліпшення майна, обґрунтовуючи це тільки вартістю майна на день оцінки - через два роки після закінчення оренди, та не надаючи будь-яких необхідних доказів.

Сторони та треті особи своїм правом на участь при розгляді апеляційної скарги не скористалися, про час та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення учасників судового процесу про час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі представників сторін та третіх осіб за наявними у ній матеріалами у відповідності до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши наявні у справі матеріали на предмет їх юридичної оцінки судом першої інстанції, проаналізувавши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступних обставин.

Як свідчать матеріали справи, 21 листопада 2002 року між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (позивач, орендар) та Сумською центральною районною лікарнею, як орендодавцем, було укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, а саме: приміщення - котельні, що належала кардіологічному відділенню та знаходилась на балансі Сумської ЦРЛ, площею 86, 1 кв. м., розміщеній за адресою: м. Суми, АДРЕСА_1. Згідно п. 9.1 строк дії договору складає 10 років з 25.11.2002 року до 25.11.2012 року.

На підставі рішень Сумської районної ради від 10.10.2003 року "Про надання згоди на передачу до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Сумської області об'єктів нерухомості майнового комплексу Сумської центральної районної лікарні" та Сумської обласної ради від 20.11.2003р. "Про прийняття до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області об'єктів нерухомості майнового комплексу Сумської центральної районної лікарні" нежитлові приміщення, розташовані за адресою: Суми, АДРЕСА_1, передані до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Сумської області.

Згідно з рішенням Сумської обласної ради від 16.09.2004 року "Про внесення змін до рішення обласної ради двадцять четвертого скликання від 20.11.2003року "Про прийняття до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області об'єктів нерухомості майнового комплексу Сумської центральної районної лікарні" балансоутримувачем вказаних об'єктів нерухомості було визначено Управління містобудування та архітектури Сумської обласної державної адміністрації з наданням йому права укладати договори (оренди, безкоштовного користування, охоронні та інші) з користувачами цих об'єктів нерухомості. Нерухоме майно передано згідно з актом прийому-передачі від 19.12.2003 року. До складу вказаного нерухомого майна входило і орендоване позивачем приміщення котельні, що підтверджується зазначеним актом прийому-передачі (п. 4 розділу будівлі та споруди по АДРЕСА_1) та матеріалами інвентарної справи, зокрема, зведеним актом вартості будівель та споруд (п. 4), експлікацією внутрішніх площ до плану споруд літер "Г" (п. 43), інвентаризаційним описом № 2 (п. 4).

01 січня 2005 року між позивачем та Управлінням містобудування та архітектури Сумської обласної державної адміністрації, у зв'язку зі зміною балансоутримувача, укладено додаткову угоду № 1 до договору від 21 листопада 2002 року та підписано акт приймання-передачі орендованого майна - нежитлового приміщення загальною площею 78, 3 кв. м., розташованого за адресою: м. Суми, АДРЕСА_1.

Розпорядженням голови Сумської обласної державної адміністрації від 16.12.05р. № 605 "Про упорядкування структури обласної державної адміністрації" Управління містобудування та архітектури Сумської обласної державної адміністрації перейменовано у Відділ містобудування та архітектури Сумської обласної державної адміністрації.

01.02.2008 року у зв'язку із затвердженням рішенням Сумської обласної ради 14.12.2007р. нової Типової форми договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Сумської області, договір оренди № б/н від 21 листопада 2002 року викладено в новій редакції, з огляду на що сторонами будо укладено додаткову угоду № 2.

Згідно з умовами договору від 21 листопада 2002 року, викладеного в новій редакції додатковою угодою № 2, розмір предмета оренди становить 83,4 кв. м., договір укладено строком на десять років, що діє з 25 листопада 2002 року до 25 листопада 2012 включно (п. 10.1 договору).

02 лютого 2009 року між позивачем та Відділом містобудування та архітектури Сумської обласної державної адміністрації, у зв'язку з уточненням орендованої площі та відповідно до технічного паспорту, виготовленого 08 грудня 2008 року, укладено додаткову угоду № 2 про внесення змін до договору від 21 листопада 2002 року та підписано акт приймання-передачі в оренду нежитлового приміщення площею 83,4 кв. м., яке знаходиться за адресою: м. Суми, АДРЕСА_1.

Згідно з рішенням Сумської обласної ради від 17.02.2012 року "Про надання згоди на безоплатну передачу зі спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області до державної власності об'єктів нерухомості, розташованих за адресою: м. Суми, АДРЕСА_1, Сумському державному університету (відповідачу) безоплатно передано зі спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Сумської області об`єкти нерухомості, розташовані на земельній ділянці площею 3,2453 га, що знаходяться за адресою: м. Суми, АДРЕСА_1, у тому числі і виробнича будівля колишньої котельні, що відповідає літері "Г" інвентарної справи. Згідно Акту приймання - передачі від 20.07.2012р., орендоване позивачем нерухоме майно прийнято до сфери Міністерства освіти і науки, молоді та спору України з передачею на баланс Сумському державному університету.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що договір оренди від 21.11.2002р. з додатковими угодами до нього, сторонами припинений не був і продовжує свою дію, а відповідач, в порушення умов вказаного договору, перешкоджає йому у користуванні орендованим майном, у зв`язку з чим позивач втратив інтерес до орендованого ним нерухомого майна, а тому і звернувся до суду з вимогою розірвати даний договір, а також стягнути з відповідача вартість здійснених ним робіт, направлених на поліпшення орендованого приміщення.

Вирішуючи даний господарський спір, суд першої інстанції виходив з обставин, за якими встановив, що позивач листом від 24.12.2012, тобто протягом місяця, починаючи з 25 листопада 2012 року (момент припинення дії спірного договору оренди згідно його умов) повідомив відповідача про відсутність бажання продовжувати орендувати нерухоме майно згідно умов договору оренди від 21.11.2002. Листом від 03.01.2013 відповідач повідомив позивача, що не заперечує проти припинення договору оренди та повернення державного майна у встановленому законом порядку та у відповідності до чинного законодавства.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що сторони, у відповідності до вимог вищезазначених норм права, а також п. 10.3 договору оренди від 21.11.2002, в редакції додаткової угоди до нього за № 2, протягом місяця узгодили питання щодо припинення дії вказаного договору згідно його умов. Таким чином, договір оренди від 21.11.2002 з додатковими угодами до нього припинив свою дію 25 листопада 2012 року, як то передбачено його п. 10.1. З урахуванням викладеного та на підставі п. 1.1 ст. 80 ГПК України, суд припинив провадження у частині позовних вимог щодо розірвання даного договору, оскільки він вже є розірваним сторонами і на день розгляду справи не діє.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача 45 500,00 грн. вартості проведених робіт для поліпшення орендованого приміщення, суд першої інстанції відмовив в їх задоволенні, з огляду на положення Порядку надання орендарю згоди орендодавця державного майна на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого державного майна, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 03.10.2006р. № 1523, а також встановивши той факт, що дозволу на проведення поліпшень орендованого майна, орендодавець позивачу не надавав, а проведення останнім ремонтних робіт, згідно умов п. 5.8 договору оренди, є ремонтом орендованого приміщення, що був обов`язком позивача і повинен був проводитись за його рахунок.

З висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають обставинам справи, а також судом вірно застосовані норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Статтею 32 ГПК України встановлено, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, а згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Позивач в апеляційній скарзі вважає неправомірною відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 45 500,00 грн. вартості проведених робіт для поліпшення орендованого приміщення, посилаючись на те, що обов'язок орендодавця компенсувати орендарю вартість проведених ним поліпшень передбачений ч. 2 ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», та п. 5.6 додаткової угоди № 1 від 01.01.2007 до договору, чинної на час отримання дозволу і проведення поліпшення. Крім того, позивач посилається на лист № 185/01-12 від 17.05.2007, як на доказ наявності погодження поліпшення майна.

З приводу наведених позивачем доводів, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з договору оренди від 21 листопада 2002 року, з урахуванням додаткових угод до нього, зокрема, п. 5.8., обов'язком позивача за вказаним договором було своєчасне здійснення за власний рахунок капітального, поточного та інших видів ремонту орендованого майна. Даним пунктом договору встановлено, що ця умова не розглядається як дозвіл на здійснення поліпшень орендованого майна і не тягне за собою зобов`язання орендодавця щодо компенсації вартості поліпшень.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що позивачем був здійснений ремонт об'єкта оренди, що підтверджується довідкою про вартість витрат по здійсненому ремонту, Актом приймання виконаних підрядних робіт за серпень 2007 року, підсумковою відомістю ресурсів (витрати за прийнятими нормами) за серпень 2007 року, локальними кошторисами на ремонтно-будівельні роботи за серпень 2007 року, довідкою про вартість виконаних підрядних робот за серпень 2007 року.

При цьому, листом № 185/01-12 від 17.05.2007 позивач був повідомлений Відділом містобудування та архітектури Сумської обласної державної адміністрації, як орендодавцем на той час, що в разі закінчення терміну дії договору оренди, йому не буде відшкодовано витрачені на ремонт кошти, про що також зазначено у Аудиторському висновку від 16.02.2009 за результатами перевірки витрат позивача по ремонту орендованого приміщення.

Колегія суддів вважає безпідставним посилання позивача на на лист № 185/01-12 від 17.05.2007, як на доказ наявності погодження поліпшень майна, оскільки в цьому листі йдеться про будівельно-відновлювальні роботи, а не про поліпшення майна, як вважає позивач.

Слід звернути увагу на те, що поліпшення і відновлення це не є тотожними у розумінні чинного законодавства України. Так, зокрема, у відповідності до Національного стандарту № 2 "Оцінка нерухомого майна" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 р. N 1442, невід'ємне поліпшення нерухомого майна - результати заходів, спрямованих на покращання фізичного (технічного) стану та (або) якісних характеристик майна, а у відповідності до Кодексу цивільного захисту України (ЗУ N 5403-УІ) відновлювальні роботи це комплекс робіт, пов'язаних з відновленням будівель, споруд, підприємств, установ та організацій, які були зруйновані або пошкоджені внаслідок надзвичайної ситуації.

Крім того, позивач узяв оцінку майна станом на серпень 2014 року, коли відповідач у вже провів капітальний ремонт та реконструкцію будівлі (що підтверджується матеріалами справи). Тобто фактично позивач вимагає виплатити йому кошти, які відповідач витратив на поліпшення майна, обґрунтовуючи це тільки вартістю майна на день оцінки - через два роки після закінчення оренди, та не надаючи будь-яких необхідних доказів (кошторисів, погоджень, проектів, актів тощо у відповідності до п. 4.4. договору, та що показує його витрати на це та наявність обумовлених поліпшень).

Статтею 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлено, що у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря, він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди. Вартість поліпшень орендованого майна, зроблених орендарем без згоди орендодавця, які не можна відокремити без шкоди для майна, компенсації не підлягає.

Таким чином, враховуючи положення Порядку надання орендарю згоди орендодавця державного майна на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого державного майна, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 03.10.2006р. № 1523, а також наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що дозволу на проведення поліпшень орендованого майна, орендодавець позивачу не надавав, а проведення останнім ремонтних робіт, згідно умов п. 5.8 договору оренди, є ремонтом орендованого приміщення, що був обов`язком позивача і повинен був проводитись за його рахунок.

До того ж, в матеріалах справи відсутній і дозвіл відповідача позивачу на проведення поліпшень орендованого майна.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, а також не обґрунтовано нормами матеріального права наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, зважаючи на відсутність у позивача дозволу орендодавця на проведення поліпшень орендованого майна та документальну та матеріальну необґрунтованість заявленої до стягнення вартості проведених робіт для поліпшення орендованого приміщення в розмірі 45 500,00 грн.

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів зазначає, що позивач ані під час вирішення спору у господарському суді Сумської області, ані під час розгляду його апеляційної скарги не надав належного матеріального доказу обґрунтованості та правомірності викладених вимог. Наведені ним в апеляційній скарзі доводи про порушення судом норм матеріального та процесуального права нічим не обґрунтовані та не узгоджуються з наявними у справі матеріалами, його позиція не підтверджена належними та допустимими доказами. Тому вимоги позивача не підлягають задоволенню, а наведені на їх підтвердження доводи не можуть бути прийнятими до уваги колегією суддів в якості підстав для скасування прийнятого рішення господарського суду Сумської області від 18.12.14 р. у справі № 920/1782/14.

На підставі викладеного та керуючись статтями 32-34, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105, 110 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 м. Суми залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 18.12.14 р. у справі № 920/1782/14

залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складно та підписано 22 червня 2015 року

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Білецька А.М.

Суддя Гребенюк Н. В.