ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 року Справа № 904/8960/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Остапенка М.І.
суддів Гончарука П.А. Стратієнко Л.В. (доповідач)
за участі представників: позивача: відповідача: Демчук О.В. Власенко Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на рішення та постановуГосподарського суду Дніпропетровської області від 27 січня 2015 року Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01 квітня 2015 року
у справі№ 904/8960/14
за позовомпублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
додержавного підприємства "Криворізька теплоцентраль"
про стягнення 252 988 401, 69 грн

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 203 747 636, 28 грн основного боргу, 25 797 565, 28 грн інфляційних втрат, 6 812 536, 28 грн 3 % річних, 16 630 663, 85 грн пені.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.01.2015 (суддя - Манько Г.В.), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.04.2015 (головуючий - Широбокова Л.П., судді - Пархоменко Н.В., Прудніков В.В.), позов задоволено частково.

Стягнуто з державного підприємства "Криворізька теплоцентраль" на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 175 198 693, 74 грн основного боргу, 6 812 536, 28 грн 3 % річних, 25 797 565, 28 грн інфляційних втрат, 8 315 331, 93 грн пені, а також судові витрати.

В частині стягнення 976 739, 45 грн провадження у справі припинено

В решті позовних вимог відмовлено.

В касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постановлені у справі судові рішення в частині відмови у стягненні 8 315 331, 93 грн пені та прийняти нове рішення, яким задовольнити в цій частині вимоги позивача. В решті рішення залишити без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарськими судами, 21.12.2012 між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (продавець) та державним підприємством "Криворізька теплоцентраль" (покупець) було укладено договір № 13/2287-ТЕ-5 на купівлю-продаж природного газу, за умовами якого позивач зобов'язувався передати у власність відповідача у 2013 році природний газ за кодом УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням та релігійними організаціями, а покупець - прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

Відповідно до п. 2.1. договору позивач зобов`язувався передати відповідачу з 01.01.2013 по 31.12.2013 газ обсягом - до 203 457 тис. куб. м. З 19.11.2013 обсяг газу збільшений до 204 124, 045 тис. куб. м (додаткова угода № 2 від 19.11.2013).

Кількість газу, яка передається відповідачу, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу відповідача (п. 4.1. договору, з урахуванням додаткової угоди № 1 від 14.10.2013).

Згідно з п. 11.1. договору він набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 31.12.2013, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

На виконання умов договору, з січня - липня 2013 року та з жовтня по грудень 2013 року позивач поставив відповідачу природний газ на загальну суму 255 795 953, 83 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями актів приймання - передачі природного газу, однак відповідач свої зобов'язання за договором виконав частково.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Аналогічні приписи містить ст. 193 ГК України.

У зв'язку із тим, що відповідачем до надходження позовної заяви було сплачено позивачу 27 572 203, 09 грн та 976 739, 45 грн - 24.11.2014, то господарські суди прийшли до висновку про відмову у позові у частині стягнення з відповідача на користь позивача 27 572 203, 09 грн та на підставі ч. 1 п. 1-1 ст. 80 ГПК України припинили провадження у справі у частині стягнення з відповідача 976 739,45 грн.

Оскільки відповідач своїх зобов'язань за договором належним чином не виконав, господарські суди стягнули з відповідача на користь позивача 175 198 693, 74 грн основного боргу та згідно з ст. 625 ЦК України 6 812 536, 28 грн 3 % річних, 25 797 565, 28 грн інфляційних втрат і правильність висновків судів в цих частинах ніким не оскаржується.

Статтями 193, 199 ГК України передбачено, що виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК України.

Заходами відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій передбачено ч. 1 ст. 546 ЦК України.

Згідно зі ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку відповідач зобов'язаний сплатити за невиконання чи неналежне виконання господарського зобов'язання.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 7.2. договору у разі невиконання відповідачем умов, передбачених п. 6.1. договору, останній зобов'язується сплатити позивачу, окрім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Згідно з п. 9.3. договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років.

У разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір стягуваних санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. (ч. 1 ст. 233 ГК України). Схоже правило міститься в ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Право господарського суду зменшити у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання закріплено в п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України.

Надавши належну правову оцінку усім наявним у матеріалах справи документам та доводам сторін, взявши до уваги те, що відповідачем газ був придбаний для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, які мають заборгованість зі сплати послуг перед відповідачем, а також відсутність доказів спричинення позивачу збитків відповідним простроченням чи настання негативних наслідків та, врахувавши часткове виконання боржником свого зобов'язання за договором на час розгляду справи, місцевий господарський суд, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, застосувавши ст. 233 ГК України, п. 3 ст. 83 ГПК України, обґрунтовано зменшив пеню до 8 315 331, 93 грн.

Щодо доводів позивача в касаційній скарзі про те, що під час розгляду справи та прийняття рішення було порушено його права на справедливий суд, яке перебуває під захистом ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, то такі доводи касаційної скарги є безпідставними, оскільки судами були почуті сторони і прийнятті обґрунтовані і мотивовані рішення, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і не суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Решта доводів касаційної скарги також не можуть бути підставою для скасування судових рішень в оскаржуваній частині, оскільки не спростовують встановленого судами та ґрунтуються на переоцінці доказів, яка за приписами ст. 1117 ГПК України, знаходиться поза межами компетенції касаційної інстанції.

Враховуючи викладене, підстав для скасування в оскаржуваній частині судових рішень, постановлених відповідно до вимог закону та встановлених у справі обставин, не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, 1119- 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27 січня 2015 року та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01 квітня 2015 року у справі за № 904/8960/14 - без змін.

Головуючий, суддя М. Остапенко
Суддя П. Гончарук
Суддя Л. Стратієнко