ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2015 р. Справа№ 914/999/15

Господарський суд Львівської області у складі судді Сухович Ю.О. при секретарі судових засідань Мак Л.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРНЕШНЛ ЛОГІСТИК АУТСОРСИНГ", м.Бровари, Київська область

до відповідача Приватного підприємства "КЛ Україна", м.Львів

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фізичної особи-підприємця Кисіля Михайла Олександровича, с.Петрівське Києво - Святошинський район, Київська область

про стягнення 144 806,00 грн.

За участю представників сторін:

від позивача не з'явився,

від відповідача Борщевський О.А. - представник (за довіреністю від 14.04.2015 р.);

від третьої особи не з'явився.

Права та обов'язки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено, заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: На розгляд господарського суду Львівської області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРНЕШНЛ ЛОГІСТИК АУТСОРСИНГ"до Приватного підприємства "КЛ Україна" про стягнення 144 806,00 грн. вартості втраченого вантажу.

Ухвалою суду від 30.03.2015р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено судове засідання на 20.04.2015р.

Ухвалою суду від 20.04.2015р. відкладено розгляд справи на 13.05.2015р.

Ухвалою суду від 13.05.2015р. до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фізичну особу-підприємця Кисіля Михайла Олександровича та відкладено розгляд справи на 25.05.2015р.

Ухвалою суду від 25.05.2015р. продовжено строк вирішення спору та відкладено розгляд справи на 08.06.2015р.

Представник позивача в судове засідання не з'явився. Про дату,час та місце розгляду спору був належним чином повідомлений, що підтверджується наявним у матеріалах справи поштовим повідомленням № 377 від 28.05.2015р., вручено 05.06.2015р.

Позивач надіслав на адресу суду відзив від 05.06.2015р. (вх.№23363/15 від 08.06.15) на клопотання третьої особи про зупинення провадження у справі, в якому заперечив проти його задоволення.

Слід зазначити, що у матеріалах справи є клопотання від 08.04.2015р. вх.№14992/15 від 10.04.2015р., яким позивач просить суд здійснювати розгляд справи без участі уповноваженого представника за наявними у справі доказами.

Відповідач подав письмові пояснення (вх.№22643/15 від 03.06.2015р.), в яких виклав свою позицію щодо поданих третьою особою доказів, долучених супровідним листом (№21294/15 від 25.05.2015р.). Зокрема зазначає, що ФОП Кисіль М.О. у своєму поясненні підтвердив що ПП "КЛ Україна" не приймало і не перевозило вантажу, а також відсутність вини і недоведення збитків, у зв"язку з чим просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову з підстав викладених у відзиві та письмовому поясненні, просив відмовити у задоволенні позову повністю. Зокрема зазначив, що ПП КЛ Україна" не приймало вантажу до перевезення і перевезення не здійснювало, що виключає відповідальність згідно ст.924 ЦК України, ст.ст.308, 314 ГК України. Відсутні вина відповідача у втраті вантажу, причинно-наслідковий зв"язок між збитками та діями відповідача, позивач не довів розміру та факту заподіяння йому збитків у сумі 144 806,00 грн., не надав жодних доказів оплати завданих збитків власнику вантажу.

Третя особа у судове засідання не з"явилась, про дату, час та місце розгляду спору була належним чином повідомлена, що підтверджується наявним у матеріалах справи списком №599 згрупованих рекомендованих відправлень за 28.05.2015р. та узгоджується з позицією Вищого господарського суду України викладеною у третьому абзаці п.п. 3.9.1 п.п.3.9 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Слід зазначити, що супровідним листом (вх.№21294/15 від 25.05.2015р.) третя особа просила здійснювати розгляд справи без її участі.

Суд вважає за можливе розглянути справу відповідно до ст.75 ГПК України при відсутності представників позивача та третьої особи, за наявними у ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази та заслухавши представника відповідача, суд,-

встановив:

26.01.2015р. між ТзОВ «ІНТЕРНЕШНЛ ЛОГІСТИК АУТСОРСИНГ» (замовник) та ПП «КЛ Україна» (перевізник) укладено договір №І-К260115 про транспортно-експедиційні перевезення (далі по тексту - договір) згідно п.1.1. якого перевізник зобов'язується доставити ввірений йому замовником вантаж у встановлений цим договором строк до пункту призначення та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а замовник зобов'язується оплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно п.2.1. договору замовник завчасно до дати запланованого завантаження подає перевізнику заявку на перевезення у письмовій формі факсом або електронною поштою, яка є додатком до цього договору та його невід'ємною частиною. Сторони підтверджують, що всі підписані сторонами та скруплені їх печатками заявки, передані електронним/факсовим зв"язком, мають юридичну силу до обміну оригіналами документів, що передаються один одному негайно.

Згідно заявки ТзОВ «ІНТЕРНЕШНЛ ЛОГІСТИК АУТСОРСИНГ» від 23.02.2015р. №18 на надання транспортних послуг з перевезення автомобільним транспортом ПП «КЛ Україна» повинно було перевезти товар (автомобільні шини) за маршрутом: вул.Городоцька,357, м.Львів до с.Мартусовка Бориспільського району Київської області, автомобілем ДАФ АІ6991ВМ, причіп АІ9512ХХ, водій Приймачук Ярослав.

На підтвердження факту перевезення позивач надав товарно-транспортну накладну №РО205 від 24.02.2015р.

Позивач у позовній заяві зазначає, що 25.02.2015р. отримувачем вантажу (ТзОВ «Нокіан Шина» було складено акт приймання товару №5, яки був підписаний водієм-експедитором ПП «КЛ Україна». В акті зафіксовано часткову втрату вантажу у кількості 107 штук загальною вартістю 144 806,00 грн. відповідно до товарно-транспортної накладної №РО205 від 24.02.2015р.

Посилаючись на п.7.1. договору, ч.1 ст.22, ст.920 ЦК України, ст.ст.313, 314 ГК України позивач просить стягнути з відповідача збитки (вартість втраченого вантажу) в сумі 144 806,00 грн.

При прийнятті рішення суд виходить із наступного:

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Положеннями ст.ст.627, 628, 629 ЦК України визначено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За умовами ст.909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні.

Згідно ч.1 ст.929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Правові та організаційні засади транспортно-експедиторської діяльності в Україні регулюються Законом України "Про транспортно-експедиторську діяльність".

Згідно ст.1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов'язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.

Учасники транспортно-експедиторської діяльності - клієнти, перевізники, експедитори, транспортні агенти, порти, залізничні станції, об'єднання та спеціалізовані підприємства залізничного, авіаційного, автомобільного, річкового та морського транспорту, митні брокери та інші особи, що виконують роботи (надають послуги) при перевезенні вантажів.

Відповідно до ст.9 "Про транспортно-експедиторську діяльність", за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі.

Між сторонами виникли відносини по наданню транспортно-експедиційних послуг та послуг по перевезенню.

26.01.2015р. було укладено договір №І-К260115 про транспортно-експедиційні перевезення вантажів автомобільним транспортом на території України від 26.01.2015р. Згідно вказаного договору позивач є замовником, а відповідач перевізником.

Згідно ст.924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Відповідно до ч.2 ст.308 ГК України, відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення.

За умовами ч.1 ст.314 ГК України, перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

Згідно вищенаведених норм перевізник відповідає за вантаж з моменту його прийняття до перевезення.

Як вбачається із наявних у матеріалах справи доказів, зокрема товарно-транспортної накладної №РО205 від 24.02.2015р., ТзОВ «Нокіан-Шина» (вантажоодержувач) замовило у ПП «Шипшина» (вантажовідправник) автомобільні шини Нокіан, які знаходились у ПП «Шипшина» на зберіганні, що підтверджується наявними у матеріалах справи актами повернення товарно-матеріальних цінностей з відповідального зберігання згідно договору №ДЗЗ/14-005 від 15.07.2014р.

Перевезення вантажу було доручено ТзОВ «ІНТЕРНЕШНЛ ЛОГІСТИК АУТСОРСИНГ», який згідно заявки №18 від 23.02.2015р. на надання транспортних послуг по перевезенню вантажу автомобільним транспортом передав вантаж для перевезення ПП "КЛ Україна", а останнє на підставі договору-заявки №Н20/0215-О доручило перевезення ФОП Кисіль М.О. (водій Приймачук Ярослав).

При прийнятті вантажу вантажоодержувачем було встановлено відсутність 107 шин, вказане зафіксовано в акті прийняття вантажу №5 від 25.02.2015р. підписаному комісією у складі представників позивача та водієм-експедитором Приймачуком Ярославом. Зазначено, що автомобіль опломбований, пломба не пошкоджена, виявлено пошкодження пломбувального тросу, який є перекушеним.

Згідно заяви ФОП Кисіля М.О. від 06.04.2015р. по факту недостачі товару СВ Київо-Святошинським РВ УМВС України в Київській області відкрито кримінальне провадження №0000407 від 27.02.2015р. за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст.185 КК України.

Позивач звертався до відповідача із претензією від 02.03.2015р. вих.№ 01/03 про відшкодування вартості втраченого вантажу на суму 217 920,00 грн. на яку останній надав відповідь від 13.03.2015р. в якій зазначив, що претензія буде розглянута за умови надання обґрунтованого розрахунку виставленої суми та копій документів які б оголошували вартість вантажу та інших документів передбачених п.16.2, 16.6, 16.10, 16.10 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом України.

Відповідно до п.16.11. Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні до претензії на втрачений, відсутній вантаж, крім документів,які підтверджують право на пред"явлення претензії додається документ, яким засвідчується кількість і вартість відправленого вантажу. Документом, який підтверджує оплату вантажовідправником вартості вантажу, може служити документ банку або довідка, підписана керівником і головним (старшим) бухгалтером підприємства, яке заявило претензію, відносно того по якому рахунку і в якій сумі, коли і кому була проведена оплата вартості вантажу. Ця довідка повинна бути засвідчена печаткою.

Відповідно до статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Позивач, на підставі п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, просить стягнути з відповідача збитки - вартість втраченого вантажу в сумі 144 806,00 грн.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За правилами ст.623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Згідно з вимогами ст.224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. При цьому, під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відшкодування збитків відповідно до чинного законодавства України є універсальною формою майнової відповідальності, яка застосовується за наявності підстав, передбачених ч.1 ст.218 ГК України. Відповідно до цієї норми закону підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Причому необхідним є повний склад цивільного правопорушення: 1) протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; 2) шкідливий результат такої поведінки (збитки), наявність та розмір понесених збитків; 3) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; 4) вина правопорушника. У разі відсутності, хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає.

Протиправною поведінкою є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків.

Причинний зв'язок виражає зв'язок протиправної поведінки і шкоди, що настала та полягає в тому, що: 1) протиправна поведінка завжди передує в часі шкідливому результату, що настав; 2) шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки.

Суб'єктивною підставою деліктної відповідальності є вина.

Стаття 614 ЦК України визначає, що вина може виявлятися у формі умислу та необережності.

Відповідно до ч.2 ст.614 ЦК України, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

При цьому на позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Водночас позивачем у даній справі не доведено вини саме відповідача у завданні стягуваних збитків та протиправності поведінки відповідача за даних фактичних обставин справи.

Право на відшкодування збитків належить власнику або особі, яка володіє іншим передбаченим законом правом на вантаж. Однак, позивач не довів свого права на відшкодування збитків, а також факту заподіяння збитків саме йому, оскільки як вбачається з матеріалів справи вантажоодержувачем є ТзОВ «Нокіан-Шина» і саме воно має право на відшкодування завданих збитків. Крім того, матеріалами справи не підтверджується причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками.

З огляду на вказане, дослідивши матеріали справи та оцінивши представлені докази, суд вважає позов безпідставним, необгрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення.

Розглянувши клопотання третьої особи про зупинення провадження у суд зазначає наступне.

Слід зазначити, що у мотивувальній частині клопотання викладеного у письмовому поясненні, третя особа просить зупинити провадження у справі та надіслати матеріали до органу досудового розслідування, однак у прохальній частині клопотання третя особа просить про зупинення провадження у справі у зв"язку з відкриттям кримінального провадження № 0000407 та проведенням досудового розслідування.

Суд розглядає вимогу викладену у прохальній частині клопотання, а саме вимогу про зупинення провадження у справі у зв"язку з відкриттям кримінального провадження № 0000407 та проведенням досудового розслідування

Згідно ст.79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави. Господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою у випадках: 1) призначення господарським судом судової експертизи; 2) надсилання господарським судом матеріалів прокурору або органу досудового розслідування; 3) заміни однієї з сторін її правонаступником.

Перелік підстав для зупинення провадження у справі визначених у ст.79 ГПК України є вичерпними, розширеному тлумаченню не підлягає, тобто будь-які інші обставини не можуть бути підставою для зупинення провадження у справі.

Серед підстави для зупинення визначених у ст.79 ГПК України відсутня така підстава як відкриття кримінального провадження та проведення досудового розслідування, відтак заявлене третьою особою клопотання про зупинення провадження у справі до задоволення не підлягає.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Судовий збір згідно ст.49 ГПК України покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85, 87 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

3. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Згідно ст.87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повний текст рішення

виготовлено 15.06.2015р.

Суддя Сухович Ю.О.