КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2015 р. Справа№ 910/28214/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Лобаня О.І.

при секретарі судового засідання Цоя Д. С.,

за участю представників сторін:

позивача: Чумаченко О. С., (довіреність від 28.01.2015р. № 04);

відповідача: Ковальов О. М., (довіреність від 06.08.2014р. б/н).

розглянувши матеріали апеляційної скарги

публічного акціонерного товариства «Інтербанк»

на рішення господарського суду міста Києва від 16.02.2015 р.

у справі № 910/28214/14 (суддя Літвінова М.Є.),

за позовом публічного акціонерного товариства «Інтербанк»

до Страхового товариства з обмеженою відповідальністю «Гарантія»,

про стягнення 1 152 200,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.02.2015 року у справі № 910/28214/14 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись із вказаним рішенням, відповідач подав до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва 16.02.2015 року у справі № 910/28214/14 та прийняти нове рішення яким застосувати наслідки нікчемності правочину та стягнути з Страхового товариства з обмеженою відповідальністю «Гарантія» 1152200,00 грн.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.03.2015 року у справі №910/28214/14 прийнято апеляційну скаргу та призначено її до розгляду за участю уповноважених представників сторін на 15.04.2015.

Ухвалою від 15.04.2015 відкладено розгляд апеляційної скарги на 18.05.2015.

Ухвалою суду від 18.05.2015 відкладено розгляд апеляційної скарги на 25.05.2015.

Представник позивача у судове засідання 25.05.2015 року не з'явився, про причини неявки суд не повідомлено.

Представник відповідача у судове засідання 25.05.2015 року не з'явився, про причини неявки суд не повідомлено.

Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 31.12.2013 між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком "Інтербанк" (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Техноєвро" (позичальник) укладено кредитний договір №3836/9, відповідно до п.2.1 якого банк надає позичальнику кредит у сумі 26 000 000,00 грн. для придбання цінних паперів.

Відповідно до п.2.2 кредитного договору, банк надає позичальнику кредит з кінцевим терміном повернення - не пізніше 24.11.2014, з процентною ставкою 16 % річних.

За умовами кредитного договору позичальник зобов'язався провести остаточний розрахунок щодо повернення кредиту 24.11.2014.

09.01.2014 між відповідачем (страховик за договором) та позивачем (страхувальник за договором) укладений договір страхування кредиту №5908 0000-0103, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов'язані зі збитками, які завдані страхувальнику внаслідок повного або часткового неповернення позичальника страхувальнику кредиту та процентів за користування кредитом на умовах, встановлених діючим кредитним договором №3836/9 від 31.12.2013.

Позичальник за кредитним договором - ТОВ "Техноєвро", сума кредиту становить: 26 000 000,00 грн.

Згідно Договору страхування відповідач зобов'язується за обумовлену в Договорі плату (страховий платіж), при настанні передбаченої в Договорі події (страхового випадку) відшкодувати позивачу заподіяні внаслідок цієї події збитки (сплатити страхове відшкодування) в межах страхової суми, визначеної у Договорі.

Розмір страхової суми складає 26 000 000,00 грн., франшиза (у відсотках від страхової суми) становить 1,0 % (п. 5 Договору).

Згідно з п.6.1 вказаного вище правочину страховим випадком за договором є фактично підтвердження Страхувальником в термін, обумовлений договором страхування, факт настання збитків через невиконання або неналежне виконання Позичальником своїх зобов'язань перед Страхувальником по поверненню кредиту, процентів по ньому в строки та на умовах, передбачених кредитним договором.

У п.7.2 договору №03 страховий платіж (внесок) за період страхування становить 1 152 200,00 грн.

Пунктом 8 договору страхування кредиту №59 08 0000-0103 передбачено, що строк дії договору (період страхування) встановлюється згідно з п.8.2 цього договору, але не більше строку дії кредитного договору.

Договір набуває чинності з 00 год. 00 хв. 07 січня 2014 року та діє до 24 листопада 2014 року.

У договорі страхування кредиту №59 08 0000-0103 від 09.01.2014 зазначені дії страхувальника при настанні страхової події, а саме, після настання страхового випадку страхувальник зобов'язаний негайно, але в будь-якому разі не пізніше через 3 дні (за винятком вихідних, святкових та неробочих днів) повідомити про це страховика.

У тексті договору страхування вказані дії страхувальника (позивача), які повинні статися після настання страхового випадку, але не обумовлено, що такі дії страхувальника повинні бути тільки у період дії договору страхування кредиту №59 08 0000-0103 від 09.01.2014.

Така умова за договором страхування поширюється тільки при настанні страхового випадку, тобто на збитки внаслідок подій, які відбулися протягом періоду страхування.

Позивач наголошує, що договір є нікчемний, оскільки має на меті штучне виведення активів банку внаслідок шахрайських дій та зловмисних намірів та зазначає, що позивач позбавлений можливості отримати страхове відшкодування оскільки Договір страхування припиняється у день, який є датою погашення кредиту - 24.11.2014.

Позивач вказує, що виконання укладеного ПАТ КБ "Інтербанк" договору страхування спричинило погіршення фінансового стану банку, та мало на меті штучне виведення активів банку внаслідок шахрайських дій та зловмисних намірів на загальну суму 1152200,00 грн. та згідно ч. 3 ст. 38 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" договір страхування є нікчемним.

Частиною 5 ст. 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції, чинній на момент запровадження тимчасової адміністрації Банку) визначено, що під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Відповідно до частини 2 ст. 38 Закону протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

У відповідності до ч.3 ст.38 вказаного вище Закону правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Уповноважена особа Фонду:

1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів;

2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами;

3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

У разі отримання повідомлення уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Уповноважена особа Фонду вживає передбачені законодавством заходи щодо стягнення простроченої заборгованості позичальників та інших боржників банку.

Протягом 30 днів з дня початку тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана провести інвентаризацію банківських активів і зобов'язань. Під час інвентаризації перевіряється наявність і відповідність балансової вартості фактичній вартості таких активів та зобов'язань неплатоспроможного банку:

1) готівки у касі та матеріальних цінностей у сховищі банку;

2) заборгованості за кредитами перед банком, у тому числі наявності забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договорами;

3) заборгованості за цінними паперами перед банком;

4) заборгованості за зобов'язаннями банку перед кредиторами;

5) вимог банку до клієнта за списаною безнадійною заборгованістю (у тому числі наявності забезпечення виконання зобов'язань за такою заборгованістю) (п.п. 4-7 Закону).

Пунктом 2.5.2 пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013р. визначено, що за змістом частини другої статті 215 Цивільного кодексу України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Однак це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним.

Спори про визнання нікчемних правочинів недійсними підлягають вирішенню господарськими судами у загальному порядку. З'ясувавши, що оспорюваний правочин є нікчемним, господарський суд зазначає в резолютивній частині рішення про його недійсність або, за відсутності підстав для такого визнання, відмовляє в задоволенні позову.

Виходячи з системного аналізу ст.ст.207, 215 Цивільного кодексу України, господарський суд зазначає, що нікчемний правочин є таким, якщо його недійсність встановлена законом, і останній є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду.

Як зазначено у п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 6.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору.

Відповідно до п.п. 1, 2, 7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 6.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Як зазначено у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від р. № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

У договорі страхування кредиту №59 08 0000-0103 від 09.01.2014 зазначені дії страхувальника при настанні страхової події, а саме, після настання страхового випадку страхувальник зобов'язаний негайно, але в будь-якому разі не пізніше через 3 дні (за винятком вихідних, святкових та неробочих днів) повідомити про це страховика.

У тексті договору страхування вказані дії страхувальника (позивача), які повинні статися після настання страхового випадку, але не обумовлено, що такі дії страхувальника повинні бути тільки у період дії договору страхування кредиту №59 08 0000-0103 від 09.01.2014.

Така умова за договором страхування поширюється тільки при настанні страхового випадку, тобто на збитки внаслідок подій, які відбулися протягом періоду страхування.

Таким чином, у разі неповернення позичальником суми кредиту та процентів за користування кредитом позивачу в кінцевій термін - 24.11.2014 за кредитним договором, саме останній день слід вважати датою настання страхового випадку.

Наразі, позивач зобов'язаний негайно, але в будь-якому разі не пізніше через 3 (за винятком вихідних, святкових та неробочих днів) повідомити про це страховика про обставини події.

Договір страхування кредиту №59 08 0000-0103 від 09.01.2014 не позбавляє права позивача звернутися до відповідача із заявою про настання страхової випадку та виплати страхового відшкодування згідно умов Договору страхування після спливу дії Договору, а саме 24.11.2014.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що твердження банку, що договір страхування кредиту №03 від 09.01.2014 є нікчемний, що спричинило погіршення фінансового стану позивача, яке мало на меті штучне виведення активів банку внаслідок шахрайських дій та зловмисних намірів на суму 1 152 200,00 грн., є безпідставним.

Чинним законодавством визначено категорії договорів, укладених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації, які є нікчемними.

Підписаний сторонами до введення тимчасової адміністрації договір страхування кредиту №59 08 0000-0103 від 09.01.2014 не входить до переліку договорів, визначених в частині 2 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а отже свідчить про відсутність підстав вважати вказаний вище правочин таким, що не породжує правових наслідків.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 Цивільного кодексу України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

У зв'язку з наведеними обставинами, вимоги позивача про застосування наслідків недійсності оспорюваного договору є також необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки така вимога може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції вимоги позивача про застосування наслідків недійсності оспорюваного договору є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки така вимога може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Доводи скаржника зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, що не впливає на результат розгляду справи.

Отже, враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення господарського суду міста Києва від 29.01.2015 у справі № 910/24942/14 відповідає обставинам справи, є законним та обґрунтованим, а тому не підлягає скасуванню. У зв'язку з цим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю публічного акціонерного товариства «Інтербанк» на рішення господарського суду міста Києва від 16.02.2015 р. у справі № 910/28214/14 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва 16.02.2015 р. у справі № 910/28214/14 залишити без змін.

3. Справу № 910/28214/14 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Р.В. Федорчук

Судді А.Г. Майданевич

О.І. Лобань