РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2015 р. Справа № 906/1722/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Тимошенко О.М.

судді Огороднік К.М. ,

судді Коломис В.В.

при секретарі Саган І.О.

за участю представників сторін:

від органу прокуратури - Грицак А.В.

від відповідача 1 - не з'явився

від відповідача 2 - Кравченко Р.М.

від третьої особи - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Заступника прокурора Житомирської області на рішення господарського суду Житомирської області від 27.03.15 р. у справі № 906/1722/14

за позовом Коростенського міжрайонного прокурора в інтересах держави

до Коростенська райдержадмінстрація (м. Коростень)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Омелянівський кар'єр"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Горщиківської сільської ради

про визнання протиправними та скасування розпоряджень, визнання недійсним договору оренди земельних ділянок, визнання недійсною додаткової угоди, зобов'язання повернути земельні ділянки

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 27.03.2015 року у справі №906/1722/14 (судді Вельмакіна Т.М.) в позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, заступник прокурора Житомирської області подав апеляційну скаргу, в якій просить останнє скасувати з підстав порушення норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що при виготовленні технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі, було змінено конфігурацію земельних ділянок та встановлено межі трьох земельних ділянок, межі яких змінилися по відношенню до земельних ділянок, які перебували у відповідача-2 на праві постійного користування, тому необхідно було розробляти проект із землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Однак, в порушення вимог ст. 50 Закону України "Про землеустрій" та п. 2, 3 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, оспорюваними розпорядженнями Коростенської райдержадміністрації було надано земельні ділянки у користування незаконно, без проекту відведення. Невизначеність меж земельної ділянки, на думку прокурора, підтверджується також тим, що в розпорядженні Коростенської РДА від 22.01.2007 №29 не вказано площі земельної ділянки, межі якої необхідно встановити. Посилаючись на порушення порядку надання земельної ділянки, передбаченого ст. 50 Закону України "Про землеустрій", п. 2, Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, та на приписи ст.ст. 203, 215, 228 ЦК України, прокурор вважає, що договір оренди та додаткова угода до нього підлягають визнанню недійсними. Порушення інтересів держави прокурор вбачає в тому, що Коростенською районною державною адміністрацією було передано у користування ТОВ "Омелянівський кар'єр" земельну ділянку з порушенням вимог земельного законодавства. Звертає увагу, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 02.11.2004 у справі "Трегубенко проти України" категорично ствердив, що "правильне застосування законодавства незаперечно становить "суспільний інтерес".

Прокурор в судовому засіданні підтримав вимоги викладені в апеляційній скарзі.

Відповідач 2 у відзиві на апеляційну скаргу проти доводів апелянта заперечив. Відзначає, що ВАТ "Омелянівський кар'єр", у зв'язку із зміною найменування та прагненням переоформити право постійного користування на право оренди, враховуючи приписи ст. 92 Земельного кодексу України, звернулося до відповідача-1 з клопотанням про виготовлення технічної документації по встановленню меж у натурі (на місцевості) земельної ділянки, для промислової розробки Березівського родовища граніту, що перебувала у користуванні відповідача-2, дозвіл на розроблення якої відповідач-1 надав розпорядженням голови Коростенської районної державної адміністрації від 22.01.2007 року №29. Вважає, що згідно п.2. Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 р. №677, в редакції від 26.05.2004 року та ч.4 ст. 16 Закону України "Про оренду землі" (в редакції від 19.12.2006 року), на час прийняття оскаржуваних розпоряджень Коростенської районної державної адміністрації, діяло законодавство, що не передбачало необхідності розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі надання їх у користування без зміни цільового призначення та в разі, якщо межі земельних ділянок вже були встановлені в натурі (на місцевості), а тому вказані розпорядження та договір оренди землі від 24.12.2007 року відповідають вимогам законодавства. Свої доводи обґрунтовує також постановою Вищого господарського суду у справі №16/197-НМ. З огляду на вказане просить відмовити в задоволенні скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача 2 в судовому засіданні підтримав вимоги викладені у запереченні.

Відповідач-1 Коростенська райдержадміністрація у відзиві на апеляційну скаргу вважає рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим. Зазначає, що на час прийняття головою Коростенської районної державної адмінстрації розпорядження від 22.01.2007 року № 29 та розпорядження від 24.12.2007 року № 584 діяли законодавчі вимоги, що передбачають відсутність необхідності розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі надання їх у користування без зміни цільового призначення та в разі, якщо межі земельних ділянок вже були встановлені в натурі (на місцевості), а тому вказані розпорядження та договір оренди землі від 24.12.2007 року відповідають вимогам законодавства. Вказує, що межі земельних ділянок, загальною площею 94,6497 га, були визначені та встановлені в натурі (на місцевості) із закріпленням їх межовими знаками згідно технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж та складання документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою ТОВ "Омельянівський кар'єр" для добувної промисловості (промислова розробка Березнівського родовища граніту) на території Горщиківської сільської ради Коростенського району, про що були складені відповідні наявні в технічній документації протоколи погодження меж, до прийняття розпорядження голови Коростенської райдержадміністрації від 24.12.2007 року про надання ТОВ "Омельянівський кар'єр" в оренду на 49 років земельної ділянки площею 94,6497 га для добувної промисловості та до укладення оскаржуваного договору оренди землі від 02.10.2010 року.

В судове засідання представник відповідача-1 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Третьою особою письмових пояснень з приводу заявленого спору та відзиву на апеляційну скаргу не надано. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився та про причини неявки суд не повідомив.

Розпорядженням голови Рівненського апеляційного господарського суду від 18.05.2015 року внесено зміни до складу колегії суддів у справі № 906/1722/14 в зв'язку з відрядженням судді Демидюк О.О. та визначено наступний її склад: головуючий суддя Тимошенко О.М., судді Огороднік К.М., Коломис В.В.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу та відзив на неї, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду Житомирської області від 27.03.2015 року у справі №906/1722/14 залишити без змін виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, проведеною Коростенською міжрайонною прокуратурою перевіркою встановлено, що Коростенською районною державною адміністрацією передано у користування земельну ділянку ТОВ "Омелянівський кар'єр" з порушенням вимог земельного законодавства.

01.10.2001 ВАТ "Омелянівський кар'єр" (правонаступником якого згідно Статуту є ТОВ "Омелянівський кар'єр") було видано державний акт на право постійного користування землею - 76,3336га в межах згідно з планом землекористування для видобутку та переробки каменю відповідно до рішення 19 сесії Горщиківської сільської ради народних депутатів від 12.09.2001 (а.с. 10-13, 91-94, т.1).

В подальшому, в результаті розгляду клопотання ТОВ "Омелянівський кар'єр", на підставі ст. 12 та ч. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України, рішенням Горщиківської сільської ради №46 від 26.10.2006 надано ТОВ "Омелянівський кар'єр" згоду на розробку нового проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на умовах оренди орієнтовною площею 100 га для промислової розробки Березівського родовища граніту (видобутку та переробки каменю) за рахунок існуючих меж землекористування Омельянівського кар'єру та земель запасу сільської ради, яка знаходиться за межами населених пунктів, згідно викопіювання з плану земель сільської ради (а.с. 20, зворотній бік, т.1).

Розпорядженням голови Коростенської РДА №29 від 22.01.2007 ТОВ "Омелянівський кар'єр" надано дозвіл на виготовлення технічної документації по встановленню зовнішніх меж земельної ділянки для промислової розробки Березівського родовища граніту, розташованого на території Горщиківської сільської ради, в зв'язку зі зміною організаційно-правової форми товариства (а.с. 15, т.1).

Розпорядженням голови Коростенської РДА №584 від 24.12.2007 затверджено технічну документацію та надано ТОВ "Омелянівський кар'єр" в оренду строком на 49 років земельну ділянку площею 94,6477 га для добувної промисловості (промислова розробка Березівського родовища граніту) за рахунок земель Горщиківської сільської ради.

24.12.2007 року між Коростенською районною державною адміністрацією (орендодавець/відповідач-1) та ТОВ "Омелянівський кар'єр" (орендар/відповідач-2) укладений договір оренди земельної ділянки (далі - Договір, а.с. 30-32, т.1), згідно п.2.1 якого в оренду передаються земельні ділянки загальною площею 94,6477 га, в тому числі: ділянка №1 кадастровий номер 090000013 - 0,1063га залізничне полотно, ділянка №2 кадастровий номер 040000002 - 5,7140 га відвал, ділянка №3 кадастровий номер 090000014 - 88,8274 га забудовані землі.

Договір укладено на 49 років. (п.3.1 Договору).

Договір 26.12.2007 зареєстровано у Коростенському райвідділі Житомирської регіональної філії "Центр ДЗК".

26.12.2007 року, згідно акту прийомки - передачі земель в оренду, відповідач-1 передав, а відповідач-2 прийняв земельну ділянку загальною площею 94,6477га (а.с. 32, зворотній бік, т.1).

14.10.2009 року відповідачі уклали додаткову угоду, якою внесли зміни до п.2.4. та п.4. Договору щодо збільшення нормативної грошової оцінки земельних ділянок та розміру орендної плати.

Вважаючи порушеними інтереси держави, які полягають у недотримання вимог земельного законодавства Коростенською районною державною адміністрацією при передачі у користування ТОВ "Омелянівський кар'єр" земельної ділянки, прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави, згідно якого просив: скасувати розпорядження Коростенської районної державної адміністрації № 29 від 22.01.2007, № 584 від 24.12.2007 ; визнати недійсним договір оренди землі від 24.12.2007; визнати недійсною додаткову угоду від 14.10.2009; зобов'язати ТОВ "Омелянівський кар'єр" повернути земельні ділянки загальною площею 94,6477 га нормативною грошовою оцінкою 12275807,00грн. до земель запасу Горщиківської сільської ради Коростенського району.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 ЗК України (в редакції, що діяла на момент прийняття розпоряджень), передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до ч. 3 ст. 124 ЗК України (в редакції, що діяла на момент прийняття розпоряджень), передача в оренду земельних ділянок громадянам і юридичним особам із зміною їх цільового призначення та із земель запасу під забудову здійснюється за проектами відведення в порядку, встановленому статтями 118, 123 цього Кодексу.

Згідно ч. 4, 5 ст. 16 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, що діяла на момент прийняття розпоряджень), передача земельної ділянки, межі якої визначено в натурі (на місцевості), в оренду без зміни її цільового призначення здійснюється без розроблення проекту її відведення. У разі зміни цільового призначення земельної ділянки надання її в оренду здійснюється за проектом відведення в порядку, встановленому законом.

За умовами ч. 1, 2 ст. 50 Закону України "Про землеустрій" (в редакції, що діяла на момент прийняття розпоряджень), проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок. Порядок складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Приписами п. 2 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №677 від 26.05.2004 (в редакції, що діяла на момент прийняття розпоряджень; далі - Порядку) проект відведення земельної ділянки не розробляється у разі, коли: - земельна ділянка, межі якої визначено в натурі (на місцевості), надається у користування або безоплатно передається у власність без зміни її цільового призначення; - земельна ділянка набувається у власність шляхом купівлі-продажу, дарування, міни, на підставі інших цивільно-правових угод, успадкування, без зміни її меж та цільового призначення; - земельна ділянка придбана на конкурентних засадах (за результатами земельних торгів). Проект відведення земельної ділянки може не розроблятися також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 11.11.2008 за №25-рн/2008 у справі №1-46/2008, питання щодо порядку відчуження, набуття і здійснення права власності, права тимчасового користування (оренди), функції, компетенції органів державної влади і місцевого самоврядування мають врегульовуватися тільки законом.

З матеріалів справи вбачається, що 01.10.2001 року Відкритому акціонерному товариству "Омелянівський кар'єр" (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Омелянівський кар'єр") видано державний акт на право постійного користування землею 1-ЖТ №001633, яким надано у постійне користування 76,3336 гектарів землі в межах згідно з планом землекористування для видобутку та переробки каменю. Вказаний акт видано на підставі рішення 19 сесії Горщиківської сільської ради народних депутатів від 12.09.2001 (а.с. 10-13, т.1).

Згідно статуту ВАТ "Омельянівський кар'єр", зареєстрованого 13.06.2000, останнє засноване шляхом перетворення державного підприємства "Омельянівський кар'єр" у Відкрите акціонерне товариство, згідно з Законом України про приватизацію майна державних підприємств", "Про господарські товариства", Указом президента України від 26.11.1994 №699/94 "Про заходи щодо забезпечення прав громадян на використання приватизаційних майнових сертифікатів", Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області від 04.09.1995 №335-ВАТ. Вказані обставини досліджувалися судом у справі №906/798/13.

З викопіювання з плану земель колективної власності Горщиківської сільської ради вбачається, що відповідно до технічного звіту по коректуванню планових матеріалів зйомок 1988 року, до "Омелянівського кар'єру" відноситься три земельні ділянки площею 96,5га, з яких 1) - 84,9 га; 2) - 8,5 га; 3) - 3,1 га (а.с. 119-120, т.2).

Відповідно до ст.20 Земельного кодексу Української РСР, який набрав чинності з 01.01.1971, право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчується державними актами на право користування землею. Форми актів встановлюються Радою Міністрів СРСР. Право короткострокового тимчасового користування землею засвідчується рішенням органу, який надав земельну ділянку в користування. Право довгострокового тимчасового користування землею засвідчується актами, форма яких встановлюється Радою Міністрів Української РСР. Зазначені документи видаються після відводу земельних ділянок в натурі.

Згідно ст.22 цього кодексу, приступати до користування наданою земельною ділянкою до встановлення відповідними землевпорядними органами меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і видачі документа, який засвідчує право користування землею, забороняється.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції що в оренду, згідно оскаржуваних рішень та договору, було передано земельну ділянку, яка правомірно перебувала у користуванні ДП "Омельянівський кар'єр", правонаступником якого є відповідач-2, у тому числі 76,3336 га - згідно державного акту на право постійного користування землею 1-ЖТ №001633, тому межі останньої вцілому, на момент передачі в оренду, було визначено в натурі (на місцевості), що є правомірним, враховуючи приписи Земельного кодексу Української РСР, згідно яких користування земельною ділянкою можливе лише після встановлення відповідними землевпорядними органами меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) та зважаючи на надану представником Держземагентства у Коростенському районі інформацію щодо перебування в користуванні ДП "Омельянівський кар'єр" трьох земельних ділянок станом на 1988 рік загальною площею 96,5 га

Вказані обставини також досліджувалися у справі №2/70-Д за позовом першого заступника прокурора Житомирської області в інтересах держави в особі Житомирської обласної державної адміністрації та Головного управління Держкомзему у Житомирській області до Коростенської районної державної адміністрації та Товариства з обмеженою відповідальністю "Омелянівський кар'єр" про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки. Так, у постанові Житомирського апеляційного господарського суду від 28.10.2010, залишеної в силі постановою Вищого господарського суду України від 29.12.2010, зазначено, що оскільки ТОВ "Омельянівський кар'єр" є правонаступником ВАТ "Омельянівський кар'єр", яке від права користування земельною ділянкою не відмовлялось, і не повертало її власнику - державі в особі Коростенської РДА, фактично відбулося переоформлення права постійного користування земельною ділянкою на право оренди цієї ділянки, так як ТОВ "Омельянівський кар'єр" не могло мати земельну ділянку на праві постійного користування з огляду на приписи ч.2 ст. 92 Земельного кодексу України.

Доказом перебування у користуванні відповідача-2 до укладення договору оренди земельної ділянки у розмірі 94, 6477 га також є відомості, які зазначено у договорі оренди від 24.12.2007 про те, що ділянка №1 кадастровий номер 090000013 - 0,1063га залізничне полотно, ділянка №2 кадастровий номер 040000002 - 5,7140 га відвал, ділянка №3 кадастровий номер 090000014 - 88,8274 га забудовані землі (п.2.1).

Згідно п. п. 2.2. Договору, на земельних ділянках знаходяться об'єкти нерухомого майна під виробничими спорудами та будівлями - 88,9340га.

Із наявних в матеріалах справи свідоцтв про право власності та витягів про державну реєстрацію прав (а.с. 29-32, т.2) вбачається, що відповідачу-2 на праві приватної власності належить нерухоме майно, яке знаходиться за адресою с.Горщик, вул. Центральна, буд. 71, а саме нежитлові будівлі та споруди, необхідні для здійснення його господарської діяльності.

Як вбачається з рішення господарського суду Житомирської області від 21.05.2014 у справі 906/798/13, яким визнано право власності відповідача-2, зокрема, на залізничні колії, які знаходяться на земельній ділянці загальною площею 94,6477 га, яка перебуває у користуванні ТОВ "Омелянівський кар'єр" згідно договору оренди земельної ділянки від 24.12.2007, укладеному із Коростенського районною державною адміністрацією, та в частині 76,3336 га перебувала у користування згідно державного акту на право постійного користування землею І-ЖК №001633 від 01.10.2001. Вказане рішення залишено без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 21.10.2014.

Місцевий суд вірно зазначив, що використання відповідачем-2 лише земельної ділянки, про яку зазначено у державному акті на право постійного користування землею, унеможливило б здійснення ним обумовленої статутом господарської діяльності та використання майна, яке належить йому на праві власності та призначене для забезпечення здійснення його господарської діяльності.

Також з матеріалів справи вбачається, що 10.09.2007 року Коростенським районним відділом земельних ресурсів надано висновок (а.с. 74, т.1) про погодження на встановлення меж земельної ділянки загальною площею 94,6497 га ТОВ "Омелянівський кар'єр" на умовах оренди для добувної промисловості.

Згідно п. 7 ч. 4 Положення про Державний комітет України по земельних ресурсах, затверджений Указом Президента України №970/2000 від 14.08.2000 (в редакції від 30.05.2005, чинній на момент надання висновку) здійснює в межах своїх повноважень державний контроль за додержанням земельного законодавства, в тому числі встановленого порядку вилучення і надання земельних ділянок, режиму використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення та умов надання, власниками земельних ділянок і землекористувачами.

Згідно рішень Європейського суду з прав людини, при вирішенні спорів потрібно враховувати правомірні очікування. Так, у справі "Пайн Велі Девелопмент ЛТД" та інші проти Ірландії", суд постановив, що статтю 1 Першого протоколу до Конвенції можна застосовувати для захисту правомірних очікувань щодо стану речей (у майбутньому).

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Рішення Європейського суду з права людини від 24.06.2003р. №44277/98 "Стретч проти Сполученого Королівства" встановлено, що, оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку мало місце "непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції".

Відповідно до частини першої ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Таким чином, з огляду на аналогію права (ст. 8 ЦК України), судом першої інстанції вірно зазначено, що в силу вищенаведеного, визнання недійсним акту органу виконавчої влади, на підставі якого у відповідача2 виникли права та обов'язки у сфері землекористування, порушує інтереси останнього, що є неприпустимим, оскільки такі порушення могли статися лише в результаті недотримання приписів законодавства органом виконавчої влади.

Аналогічна позиція наведена в постанові Вищого господарського суду України від 28.08.2014 у справі №925/1856/13 за позовом прокурора Лисянського району в інтересах держави в особі Лисянської РДА Черкаської області до ФОП Лобоцького П.В. про визнання недійсними розпоряджень та договору оренди землі.

Також, підставою для задоволення позову в частині визнання недійсним договору оренди, обґрунтовано прокурором порушенням порядку надання земельної ділянки, передбаченого ст. 50 Закону України "Про землеустрій", п. 2, 3 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та приписами ст.ст. 16, 203, 215, 228 ЦК України.

Згідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.ч. 1-6 ст. 203 ЦК України.

Згідно абз.4 п. 2.1. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними (із змінами і доповненнями)" зазначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

У ч. 1 ст. 203 ЦК України йдеться про те, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що прокурором не доведено, у чому зміст договору оренди від 24.12.2007 року в цілому або в окремих його частинах (пунктах) суперечить вимогам земельного чи цивільного законодавства, або моральним засадам суспільства.

Оскільки прокурору відмовлено у позові в частині скасування розпоряджень, на підставі яких укладено спірний договір і прокурором не доведено інших підстав для визнання договору оренди недійсним, місцевий господарський суд обгрунтовано відмовив у задоволенні позову в цій частині.

З огляду на безпідставність вимог прокурора про визнання договору недійсним, відсутні підстави для визнання недійсною додаткової угоди від 14.10.2009 року до договору оренди від 24.12.2007 року.

На підставі вищевикладеного, господарський суд Житомирської області правомірно відмовив в задоволенні вимоги про повернення земельної ділянки, як похідної від вимоги про визнання договору оренди недійсним.

Також відповідач-2 просив застосувати строк позовної давності щодо заявлених вимог.

Судом першої інстанції було встановлено, що позовна давність не впливає на результат вирішення даного спору.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Положеннями ч.ч. 2 та 3 ст.267 ЦК України передбачено, що заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Нормами ч.1 ст.261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно п.5 "Перехідних положень" Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства, який набрав чинності 15.01.2012, протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом, зокрема, про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи.

Відповідно п. 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" передбачено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Оскільки в позові відмовлено за його безпідставністю, позовна давність в даному випадку застосуванню не підлягає.

Відповідно до статей 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними та допустимими у справі доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 32 ГПК, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що із позовної заяви не вбачається, за захистом яких саме порушених або оспорюваних прав чи охоронюваних законом інтересів держави у межах господарських правовідносин подано позов. Відсутність порушених цивільних прав держави, які підлягають захисту в порядку господарського судочинства, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Житомирської області від 27.03.2015 року відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає. Зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані та не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Заступника прокурора Житомирської №05/2/1-535вих15 від 09.04.2015р. залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Житомирської області від 27.03.2015 року у справі №906/1722/14 залишити без змін.

3. Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку.

Головуючий суддя Тимошенко О.М.

Суддя Огороднік К.М.

Суддя Коломис В.В.