РІШЕННЯ

22 червня 2015 року Справа № 922/2250/15

Провадження №23/913/8/15

За позовом позивача Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль", м. Сєвєродонецьк Луганської області

до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 28110 грн. 83 коп.

Суддя Зюбанова Н.М.

Секретар судового засідання Кравцова Г.А.

В засіданні брали участь:

від позивача - ОСОБА_2, заст. начальника юр.відділу, довіреність від 05.01.2015 № 06-05-13/16; ОСОБА_3, начальник юр. відділу, довіреність від 04.01.2015 № 06-05-4/04;

від відповідача - ОСОБА_4, представник за довіреністю від 05.05.2015 № 722.

Суть спору: про стягнення з відповідача 19965 грн. 62 коп. боргу за послуги теплопостачання за період з жовтня 2012 року по квітень 2014 року, 429 грн. 91 коп. пені за рахунком від 30.04.2014, 877 грн. 14 коп. 3 % річних, 6838 грн. 16 коп. інфляційних нарахувань за договором № 613 про постачання теплової енергії в гарячій воді від 20.03.2008.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд дійшов до наступного.

Так, за ухвалою господарського суду Харківської області від 08.04.2015 справу № 922/2250/15 передано за територіальною підсудністю до господарського суду Луганської області та вона перебувала в провадженні судді Іноземцевої Л.В.

У відповідності до розпорядження заступника керівника апарату господарського суду Луганської області від 22.05.2015 № 21-р на підставі ст. 2-1 ГПК України з урахуванням п. 2.3.50. Положення про автоматизовану систему документообігу у зв'язку з навчанням судді Іноземцевої Л.В. у період з 18.05.2015 по 29.05.2015 (наказ суду № 9-сп від 14.05.2015) було здійснено повторний розподіл справи № 922/2250/15, за результатам якого справу для подальшого її розгляду передано судді Зюбановій Н.М.

У відповідності до п. 3.8. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі зміни складу суду перебіг строку вирішення спору починається спочатку.

Як свідчать матеріали справи, спір між сторонами виник у зв'язку з наступними обставинами.

Так, 20.03.2008 між позивачем - Державним підприємством "Сєвєродонецька ТЕЦ" та відповідачем - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було укладено договір № 613 про постачання теплової енергії в гарячій воді, за умовами якого позивач прийняв зобов'язання постачати теплову енергію споживачу у вигляді гарячої води, а відповідач - оплачувати її у розрахунковий спосіб, що передбачено п. 6 даного договору.

Строк дії вказаного договору визначено до 20.03.2009, а у відповідності до п. 10.2 він є пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде заявлено письмово жодною із сторін.

Оскільки у справі відсутні докази того, що будь-якою із сторін робились заяви згідно п. 10.2 договору, суд вважає, що правовідносини сторін регулюються даним договором, пролонгованим "автоматично" з 21.02.2010 на кожний наступний рік.

Зі змісту позову вбачається, що предметом спору по ній є заборгованість, яка утворилась за даними позивача за період з листопада 2012 року по квітень 2014 року на суму 19965 грн. 62 коп. Також до стягнення заявлено 429 грн. 91 коп. пені (за період з 24.05.2014 по 23.11.2014), 877 грн. 14 коп. 3 % річних за період з 18.11.2012 по 20.03.2015) та 6838 грн. 16 коп. інфляційних нарахувань за період з грудня 2012 року по березень 2015 року).

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти задоволення позову заперечує з посиланням на те, що строк оплати рахунків за поставлену теплову енергію за договором № 613 про постачання теплової енергії в гарячій воді від 20.03.2008 не встановлено, тобто слід застосовувати правила ст. 530 ЦК України, якими передбачено обов'язок виконання зобов'язання боржником у 7 денний строк від дня пред'явлення вимоги про оплату рахунків. Оскільки відсутні докази фактичного одержання вимоги про оплату рахунків, відповідач вважає, що стягнення боргу є неможливим.

У додатковому відзиві за листом від 09.06.2015 відповідач стверджує, що тарифи, за якими розраховано заявлений борг за теплову енергію, сторонами не узгоджувались, користування комунальними услугами не доведено.

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи сторін у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та повне задоволення позову, виходячи з наступних підстав.

Так, правове регулювання правовідносин, пов'язаних з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, підвищення енергоефективності функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії та захисту прав споживачів та працівників сфери теплопостачання здійснюється Законом України "Про теплопостачання".

У відповідності до ст. 2 вказаного Закону теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу. Основними обов'язками споживача теплової енергії та теплопостачальної організації є своєчасне укладання договору на постачання теплової енергії.

Державне підприємство "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" (позивач) здійснює свою господарську діяльність у сфері теплопостачання на підставі відповідних ліцензій на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії та є суб'єктом відносин у сфері теплопостачання, і відповідно до ч. 4 ст. 19 Закону України Про житлово-комунальні послуги є виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності.

Як передбачено ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Так, п. 6.1 договору № 613 про постачання теплової енергії в гарячій воді, укладеного сторонами, передбачено, що розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться за рахунками, виписаними на підставі показань приладів обліку або розрахунковим способом, виключно в грошовій формі відповідно до діючих тарифів. Згідно п. 6.2 договору розрахунковим періодом є календарний місяць.

В п. 6.3 договору сторони обумовили орієнтовну вартість теплової енергії.

Згідно до умов п. 6.5 договору регулюється порядок оплати спожитої теплової енергії за показниками приладів обліку. Втім, при їх відсутності такий порядок не визначений, тому, як свідчать матеріали справи, позивач застосував до спірних правовідносин положення ст. 530 ЦК України.

Так, до позову позивачем додані рахунки №№ 613 від 31.10.2012, від 30.11.2012, від 31.12.2012, від 31.01.2013, від 28.02.2013, від 31.03.2013, від 30.04.2013, від 31.10.2013, від 30.11.2013, від 31.12.2013, від 31.01.2014, від 28.02.2014, від 31.03.2014, від 30.04.2014 з доказами їх надіслання на адресу споживача, якими є відповідні описи вкладення до цінного листа з фіскальними чеками до кожного відправлення, реєстрами розсилки цінних листів (арк.справи 34-48).

Відповідач заперечує одержання цих документів від позивача та в обгрунтування посилається на результати пошуку поштових відправлень за штрихкодовими ідентифікаторами, які не зареєстровані в системі. Втім, відповідач проігнорував застереження, зроблене на веб-сайті Укрпошти про зберігання відповідної інформації протягом 6 місяців з моменту реєстрації, які за матеріалами справи щодо зазначених вище поштових відправлень (рахунків) закінчилися.

Тому надані позивачем докази господарський суд вважає належними та такими, що підтверджують факти його звернення, як кредитора до відповідача, як боржника з вимогами про сплату боргу за певні періоди прострочення у порядку ст. 530 ЦК України, якою передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Поставку теплової енергії позивачем відповідачу на виконання умов укладеного договору за період з жовтня 2012 року по квітень 2014 року на загальну суму 25035 грн. 22 коп. підтверджено матеріалами справи, у тому числі актами про включення теплоустановок № 000000667 від 22.10.2012 та № 000001742 від 13.10.2013 (арк. справи 73, 74), якими зафіксовано подачу теплоносія до системи опалення та гарячого водопостачання будинку за відповідною адресою (вул. Енергетиків, 8).

Заперечення відповідача про те, що він не користувався тепловою енергією не підтверджені документально, оскільки за умови подачі теплоносія у будинок з централізованою системою опалення такими доказами можуть бути відповідні акти про демонтаж приладів опалення (невідповідність температури приміщення нормативно визначеній), які відсутні.

Щодо регулювання договором ціни теплової енергії, яке поставлене під сумнів відповідачем, то суд вважає, що відсутність додаткових угод до договору з цього питання після зміни тарифів та їх запровадження з 22.07.2010 через затвердження Національною комісією регулювання ринку комунальних послуг України не може припиняти договірних відносин між сторонами у справі, або свідчити про неукладеність договору, на чому наголошує відповідач.

Тому позивач обгрунтовано керується тарифами, затвердженими для його підприємства Національною комісією регулювання ринку комунальних послуг України відповідно до постанов від 16.03.2012 № 136, від 31.12.2013 № 485, від 31.03.2014 № 231. Також у справі наявні докази оприлюднення нових тарифів у місцевих засобах масової інформації (газета Сєвєродонецькі вісті).

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином у відповідності до вимог договору та згідно до ст. 525 ЦК України не допускається одностороння зміна зобов'язання, а ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Таким чином наданими позивачем доказами підтверджено та господарський суд встановлює факт прострочення сплати відповідачем та наявності з його боку заборгованості перед позивачем за спожиту теплову енергію у сумі 19965 грн. 62 коп. за період з листопада 2012 року по квітень 2014 року.

Вимоги позивача про стягнення 877 грн. 14 коп. 3% річних /за період з 18.11.2012 по 20.03.2015/ та 6838 грн. 16 коп. інфляційних нарахувань /за період з грудня 2012 року по березень 2015 року/ є обґрунтованими та такими, що відповідають чинному законодавству, у т.ч. ст. 625 ЦК України, згідно якої боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо решти вимог, то відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань передбачена сторонами п. 7.2.3. договору у вигляді пені в розмірі 1% належної до сплати суми за кожен день прострочення.

У відповідності до ст. 1 Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" від 20.05.99 № 686-XIV за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачується пеня в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

Позивачем нараховано пеню у сумі 429 грн.91 коп. за період з 24.05.2014 по 23.11.2014 за 184 дня прострочки оплати рахунку від 30.04.2014 на суму 429 грн. 91 коп., яка є обгрунтованою та стягується судом з відповідача.

За таких обставин позов задовольняється повністю у зазначених вище сумах та судовий збір покладається на відповідача повністю у сумі 1827 грн. 00 коп. на підставі ст. ст. 44, 49 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 82, 84, 85 ГПК України, господарський суд

в и р і ш и в :

1. Позов ДП "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 28110 грн. 83 коп. задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (р.н. -17.06.1970), ідент. номер НОМЕР_1, АДРЕСА_1 на користь Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль", ідент. код 00131050, м. Сєвєродонецьк-3 Луганської області - 19965 грн. 62 коп. боргу, 429 грн. 91 коп. пені, 877 грн. 14 коп. 3 % річних, 6838 грн. 16 коп. інфляційних нарахувань та 1827 грн. 00 коп. судового збору, видати на виконання наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 30.06.2015.

Суддя Н.М.Зюбанова