КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2015 р. Справа№ 910/3921/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Шапрана В.В.

Буравльова С.І.

за участю представників cторін:

позивача: Косминін А.В., довіреність б/н від 14.10.2014 р.,

відповідача: Шагін О.В., довіреність б/н від 13.01.2015 р.,

третьої особи: не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком"

на рішення господарського суду м. Києва від 15.04.2015 р.

у справі №910/3921/15-г (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг"

третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Осипенко Дмитро Олегович

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком" звернулось до господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" про визнання виконавчого напису №295 від 19.01.2015 р., вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Дмитром Олеговичем таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 20.02.2015 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Осипенко Д.О.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 25.02.2015 р. з метою забезпечення позову до набрання рішенням законної сили зупинено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого 19.01.2015 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенко Д.О. на договорі фінансового лізингу №372-L від 20.03.2012 р., зареєстрованого в реєстрі за №295, про повернення об'єкта фінансового лізингу.

Рішенням господарського суду м. Києва від 15.04.2015 р. в позові відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову, які вжиті ухвалою господарського суду м. Києва від 25.02.2015 р. у справі №910/3921/15-г.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду м. Києва від 15.04.2015 р. по справі №910/3921/15-г скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ "Шляхове будівництво "Альтком" у повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що рішення місцевого господарського суду прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, місцевий господарський суд неправильно застосував і порушив норми матеріального та процесуального права.

Відповідач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу просив суд залишити рішення господарського суду м. Києва від 15.04.2015 р. по справі №910/3921/15-г без змін з огляду на його законність та обґрунтованість, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком" без задоволення.

Третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Осипенко Дмитро Олегович в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, відзиву на апеляційну скаргу не надав.

Апеляційний господарський суд, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.

20.03.2012 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком" (лізингоодержувач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" (лізингодавець) було укладено договір фінансового лізингу № 372-L, згідно умов якого позивач, на підставі договору купівлі-продажу зобов'язується набути у власність і передати на умовах фінансового лізингу у тимчасове володіння і користування: Lexus GX 460, державний номерний знак АА3303КХ (надалі - предмет лізингу), а лізингодавець зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору (п. 1.1. договору).

Підпунктом 11.2.2., п.11.4. договору передбачено, що договір може бути достроково розірваний лізингодавцем в односторонньому порядку шляхом направлення відповідного письмового повідомлення лізингоодержувачу у випадках, коли лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж (частково або у повному обсязі) та прострочення сплати становить більше 30 (тридцяти) календарних днів з дня настання строку платежу, встановленого в договорі.

19.01.2015 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д.О. на підставі статті 87 Закону України "Про нотаріат", статті 7 Закону України "Про фінансовий лізинг", та п. 8 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 295 про повернення лізингоодержувачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком" на користь лізингодавця - Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" предмету фінансового лізингу - автомобілю Lexus GX 460 (кузов JTJJM7FX605035292), державний номерний знак АА3303КХ вартістю 759 321,25 грн., що був переданий в користування на підставі договору фінансового лізингу №372-L від 20.03.2012 р. та підлягає поверненню у порядку, визначеному п. 3 ст. 32 Закону України "Про виконавче провадження", а саме вилучення у боржника і передача стягувачеві певних предметів, в зв'язку з невиплатою до 25.10.2014 року заборгованості за користування об'єктом лізингу в розмірі 235 517,12 грн. Також, у виконавчому написі вказано, що він набирає чинності з дня його вчинення і може бути пред'явлений до примусового виконання до відділу державної виконавчої служби протягом 1 року.

Позивач в обґрунтування своїх вимог посилався на те, що виконавчий напис №295 від 19.01.2015 р. вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Дмитром Олеговичем про повернення об'єкту фінансового лізингу суперечить ст. 88 Закону України "Про нотаріат", оскільки договір лізингу не передбачає можливості повернення об'єкту лізингу у безспірному порядку, шляхом вчинення виконавчого напису.

Також, позивач зазначив, що він не отримував від відповідача повідомлень про розірвання договору та повернення предмету лізингу, а також рахунку про сплату лізингових платежів.

Крім того, посилаючись на п. 3 глави 8 загальних умов наказу Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 та п. 6.2.4. Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження правил ведення нотаріального діловодства" позивач вказує на те, що для вчинення виконавчого напису подано договір, аркуші якого не з'єднані у спосіб, що унеможливлює їх розірвання без порушення цілісності, не пронумеровані і не скріплені підписом відповідальної посадової особи та печаткою юридичної особи, яка видала документ.

Згідно ст. 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до ст. 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 1172 від 29.06.99 для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання, зокрема щодо договорів лізингу, що передбачають у безспірному порядку повернення об'єкта лізингу для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал договору лізингу; б) засвідчена лізингодавцем копія рахунка, направленого лізингоодержувачу, з відміткою про несплату платежів після вручення письмового повідомлення.

Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України.

Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

Згідно з ч. 2 ст. 7 Закону України "Про фінансовий лізинг", лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів. Стягнення за виконавчим написом нотаріуса провадиться в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається Господарським Кодексом, іншими законами.

Згідно ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, посилання позивача на те, що оспорюваний виконавчий напис суперечить ст. 88 Закону України "Про нотаріат", відхиляється судом як необґрунтоване та безпідставне, з огляду на те, що вимогами Закону України "Про нотаріат", вимогами Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004 року та Законом України "Про фінансовий лізинг" передбачено повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів.

Відповідно до п.п. 3.2, 3.5 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004 року безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком документів (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172), за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

У пункті 8 переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 наведений перелік документів необхідний для одержання виконавчого напису при повернені об'єкта лізингу, до яких належать:

а) оригінал договору лізингу;

б) засвідчена лізингодавцем копія рахунка, направленого лізингоодержувачу, з відміткою про несплату платежів після вручення письмового повідомлення.

З матеріалів справи вбачається, що 18.12.2014 р. відповідачем було підготовлено повідомлення за вих. №3226/12 про розірвання договору фінансового лізингу № 372-L від 20.03.2012 р., яке позивач отримав 24.12.2014 р. У повідомленні відповідач вказує на те, що позивач не виконував свої зобов'язання щодо сплати лізингових платежів на підтвердження чого до повідомлення були додані неоплачені позивачем рахунки: №35464 від 21.10.2014 року на суму 35 864,09 грн., №33846 від 25.09.2014 року на суму 35 337,85 грн., №32138 від 21.08.2014 року на суму 35 299,23 грн., №29685 від 23.07.2014 року на суму 31 053,15 грн., № 27771 від 23.06.2014 року на суму 31 010,34 грн., №32994 від 21.05.2014 року на суму 30 358,08 грн., №25279 від 21.04.2014 року на суму 28 770,80 грн., №23321 від 25.03.2014 року на суму 26 589,10 грн.

Отже, посилання позивача про неотримання письмових вимог або повідомлень від відповідача про усунення порушень договору фінансового лізингу, а також рахунків про сплату повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, тобто заборгованість позивача перед відповідачем на час вчинення виконавчого напису була безспірною, та нотаріус діяв у межах норм чинного законодавства України.

Крім того, посилання позивача на пункт 3 глави 8 загальних умов наказу Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 та п. 6.2.4. Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження правил ведення нотаріального діловодства" є безпідставними, оскільки згідно пункту 8 переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 1172 від 29.06.99, встановлено перелік документів, необхідний для отримання виконавчого напису нотаріуса.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що оскаржуваний позивачем виконавчий напис №295 від 19.01.2015 р. вчинений у відповідності до вимог Закону України "Про нотаріат" та у відповідності до вимог Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004, а тому підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню відсутні, у зв'язку з чим вимоги позивача задоволенню не підлягають, а тому у позові належить відмовити.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Беручи до уваги наведене, судова колегія вважає, що рішення господарського суду м. Києва від 15.04.2015 р. у справі №910/3921/15-г прийнято з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, які мають значення для вирішення даного спору, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком" задоволенню не підлягає.

Також, враховуючи те, що місцевим господарським судом не встановлено підстав для задоволення позову, потреба у забезпеченні позову шляхом зупинення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Осипенка Д.О. від 19.01.2015 р., реєстраційний номер 295 відпала.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність скасування заходів до забезпечення позову, які були вжиті ухвалою господарського суду м. Києва від 25.02.2015 р.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду м. Києва від 15.04.2015 р. у справі №910/3921/15-г залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком" - без задоволення.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді В.В. Шапран

С.І. Буравльов