РІШЕННЯ

"24" червня 2015 р.Справа № 921/466/15-г/3

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Боровця Я.Я.

Розглянув справу

за позовом: Фізичної особи підприємця ОСОБА_1, вул. Горби-кінчани, 11, с. Остап'є, Підволочиський район, Тернопільська область, 47861

до відповідача: Фізичної особи підприємця ОСОБА_2, вул. Б. Лепкого, 6/287, м. Тернопіль, 46011

про визнання недійсним договору купівлі-продажу обладнання

за участю представників сторін

позивача: ОСОБА_3 - представник (довіреність № 570/4-1942 від 03.11.2014 р.)

відповідача: ОСОБА_4 адвокат (ордер АА № 046979 від 25.05.2015 р.)

В судових засіданнях представникам сторін розяснювались процесуальні права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22, 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

За відсутністю відповідного клопотання технічна фіксація судового процесу не здійснювалася.

Суть справи: Фізична особа підприємець ОСОБА_1 звернувся в господарський суд Тернопільської області з позовом до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу обладнання від 14 травня 2007 року, укладеного між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1.

Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що оскільки директор СГ ТОВ "Лорд" ОСОБА_5 не підписував договір купівлі-продажу обладнання від 10.06.2003 року, на підставі якого відповідач набув право власності на обладнання цегельного заводу, а отже на думку позивача він є неукладеним і не створює юридичних наслідків для відповідача щодо набуття права власності на Ѕ частини обладнання транспортера для переміщення цегли та Ѕ частини 2 пресів по виготовленню цегли ФМК-8 та ФМК-21.

Ухвалою суду від 07.05.2015 року порушено провадження у справі та розгляд справи призначався в судовому засіданні на 26.05.2015 року.

Відповідачем 26.05.2015 року через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, згідно якого просить у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 26.05.2015 року, у зв'язку з неявкою повноважного представника позивача в судове засідання та невиконанням позивачем вимог ухвали суду від 07.05.2015 року, розгляд справи відкладався до 11.06.2015 року.

Позивачем 11.06.2015 року через канцелярію суду подано клопотання від 10.06.2015 року про витребування доказів та призначення судової почеркознавчої експертизи, відповідно до якого просив суд витребувати у відповідача оригінал договору купівлі-продажу та акту приймання обладнання цегельного заводу від 10 червня 2003 року, укладеного між ним та СГ ТОВ "Лорд" та призначити у справі судову почеркознавчу експертизу щодо відповідності підписів директора СГ ТОВ "Лорд" ОСОБА_5 на договорі купівлі-продажу від 10 червня 2003 року та акті приймання-передачі обладнання цегельного заводу від 10 червня 2003 року.

В судовому засіданні 11.06.2015 року оголошувалась перерва до 17.06.2015 року.

Ухвалою суду від 17.06.2015 року клопотання представника позивача про витребування доказів та призначення судової почеркознавчої експертизи відхилено. У цій же ж ухвалі судом зазначено, що у господарського суду відсутні підстави для залучення до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Лорд".

Представником позивача під час розгляду справи 17.06.2015 року подано заяву про відвід судді.

Ухвалою суду від 17.06.2015 року відмовлено в задоволенні заяви представника позивача про відвід судді у справі № 921/466/15-г/3.

В судовому засідання 17.06.2015 року оголошувалась перерва до 24.06.2015 року.

Представник позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити повністю з підстав наведених у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, проти позовних вимог заперечив з підстав наведених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, повно та об'єктивно оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступне.

14.05.2007 року між відповідачем та позивачем укладався договір купівлі-продажу обладнання (далі по тексту Договір), який в подальшому рішенням Господарського суду Тернопільської області від 27.11.2012 року у справі № 6/112-2070 було розірвано. Доказів скасування вказаного рішення сторонами не надано.

Предметом Договору було зобов'язання відповідача передати у власність позивача Ѕ частину транспортера для переміщення цегли, преси по виготовленню цегли ФМК-8 та ФМК-21, всього дві штуки, а позивач у свою чергу зобов'язався прийняти об'єкт продажу, сплатити ціну продажу і виконати умови, що визначені в цьому Договорі.

Позивач в обгрунтування позовних вимог зазначає, що йому стало відомо, що відповідач на час укладення Договору не був законним власником предмету Договору Ѕ частини обладнання транспортера для переміщення цегли, Ѕ частини 2 пресів по виготовленню цегли ФМК-8 та ФМК-21. Свої доводи позивач обґрунтовує наступним.

10 червня 2003 року між фізичною особою ОСОБА_2, як покупцем та СГ ТОВ "Лорд", в особі директора ОСОБА_5, як продавцем, укладено договір купівлі-продажу обладнання цегельного заводу, що знаходиться по вул. Зацерква в с. Остап'є, Підволочиський район, Тернопільська область.

Позивач зазначає, що Договір купівлі-продажу обладнання від 10.06.2003 року є не укладеним, оскільки керівником СГ ТОВ "Лорд" ОСОБА_5 він не підписувався, про його існування останньому відомо не було.

На думку позивача, оскільки Договір купівлі-продажу обладнання від 10.06.2003 року є недійсним, тобто не підписаний уповноваженим представником СГ ТОВ "Лорд" керівником ОСОБА_5, то він не може створювати юридичних наслідків для відповідача фізичної особи підприємця ОСОБА_2, зокрема, набуття останнім права власності на Ѕ частини обладнання транспортера для переміщення цегли та Ѕ частини 2 пресів по виготовленню цегли ФМК-8 та ФМК-21.

Також, позивач зазначає, що накладну № 34 від 10.06.2003 року, видану СГ ТОВ "Лорд", з метою проведення оплати за вищевказаним договором купівлі-продажу від 10.06.2003 року, директор СГ ТОВ "Лорд" не підписував та не видавав.

Ознайомившись з доводами позивача суд зазначає наступне.

Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частина 2 ст. 203 ЦК України передбачає, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині. Недійсною може бути визнано також нікчемну умову господарського зобов'язання, яка самостійно або в поєднанні з іншими умовами зобов'язання порушує права та законні інтереси другої сторони або третіх осіб. Нікчемними визнаються, зокрема, такі умови типових договорів і договорів приєднання, що: виключають або обмежують відповідальність виробника продукції, виконавця робіт (послуг) або взагалі не покладають на зобов'язану сторону певних обов'язків; допускають односторонню відмову від зобов'язання з боку виконавця або односторонню зміну виконавцем його умов; вимагають від одержувача товару (послуги) сплати непропорційно великого розміру санкцій у разі відмови його від договору і не встановлюють аналогічної санкції для виконавця. Виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі якщо за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов'язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними. У разі визнання погодженої сторонами в договорі ціни такою, що порушує вимоги антимонопольно-конкурентного законодавства, антимонопольний орган має право вимагати від сторін зміни умови договору щодо ціни. Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов'язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Судом встановлено, що при укладанні Договору сторонами досягнуто всіх істотних умов договору.

Однак, позивач ставить під сумнів не сам порядок укладення Договору, а підставу такого укладення, оскільки вважає що Договір купівлі-продажу обладнання від 10.06.2003 року, згідно якого відповідач набув право власності на обладнання, є неукладеним.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Слід зазначити, що Договір купівлі-продажу від 10.06.2003 року не є предметом даної справи.

Позивачем не надано суду доказів визнання Договору купівлі-продажу від 10.06.2003 року недійсним в судовому порядку.

Крім того, рішенням Господарського суду Тернопільської області від 27.11.2012 року у справі № 6/112-2070 встановлено, що укладенню Договору купівлі-продажу обладнання від 14.05.2007 року передував Договір купівлі-продажу від 10.06.2003 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом не береться до уваги лист Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Лорд" за підписом директора ОСОБА_5, в якому зазначається, що 10.06.2003 року між ПП Кукаріним ОСОБА_6 та СГ ТОВ "Лорд" не укладався договір купівлі-продажу обладнання з тих підстав що вказаний договір не є предметом розгляду справи № 921/466/15-г/3.

Згідно ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

У відповідності до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

З огляду на викладене, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності власної правової позиції. Спір повинен вирішуватись на користь тієї сторони, яка за допомогою відповідних процесуальних засобів переконала суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень. Відповідно до принципу змагальності сторони, інші особи, які беруть участь у справі, якщо вони бажають досягти бажаного для себе, або осіб, на захист прав яких подано позов, найбільш сприятливого рішення, зобов'язані повідомити суду усі юридичні факти, що мають значення для справи, вказати або надати докази, які підтверджують чи спростовують ці факти, а також вчинити інші передбачені законом дії, спрямовані на те, аби переконати суд у своїй правоті.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивач не доведено обставин для визнання Договору купівлі-продажу обладнання від 14.05.2007 року недійсним, а отже у суду відсутні підстави для задоволення позову.

Таким чином, суд вважає, що позов є безпідставним та таким, що до задоволення не підлягає.

Судові витрати по справі слід покласти на позивача у відповідності до ст. 49 ГПК України.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 203, 204, 215, 638 Цивільного кодексу України, ст.ст. 180, 207 Господарського кодексу України та ст.ст. 1, 2, 4, 12, 32, 33, 34, 35 43, 44, 49, 69, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили в десятиденний строк з дня його прийняття (виготовлення та підписання повного тексту).

Сторони вправі подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили протягом десяти днів з дня його прийняття (виготовлення та підписання повного тексту), через місцевий господарський суд.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 30 червня 2015 року.

Суддя Боровець Я.Я.