КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2015 р. Справа№ 910/24795/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Новікова М.М.

суддів: Зубець Л.П.

Мартюк А.І.

за участю представників

від позивача: Драчова М.С. - дов. №266 від 20.03.2015

від відповідача: Бойченко В.М. - дов. №45/60-Д від 01.10.2014

від третьої особи-1: Науменко С.В. - дов. №02-115 від 12.01.2015

від третьої особи-2: Король О.М. - дов. №91/2014/12/26-8 від 26.12.2014

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Комунального підприємства „Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району м. Києва"

на рішення господарського суду міста Києва

від 20.01.2015 (суддя Котков О.В.)

у справі №910/24795/14

за позовом Публічного акціонерного товариства „Акціонерна компанія „Київводоканал"

до Комунального підприємства „Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району м. Києва"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача 1) Комунальне підприємство „Головний інформаційно-обчислювальний центр"

2) Публічне акціонерне товариство „Київенерго"

про стягнення грошових коштів

У судовому засіданні 25.06.2015 оголошувалась перерва до 30.06.2015, у зв'язку із чим постанова приймається вказаною датою.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства „Акціонерна компанія „Київводоканал" (надалі - позивач, ПАТ „АК „Київводоканал") до Комунального підприємства „Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району м. Києва" (надалі - відповідач, КП „Дирекція") про стягнення грошових коштів у сумі 2732044,19 грн., з яких 2244473,35 грн. основної заборгованості, 112938,89 грн. пені, 25148,68 грн. 3% річних, 237259,60 грн. інфляційних втрат та 112223,67 грн. штрафу.

Рішенням господарського суду міста Києва від 20.01.2015 у справі №910/24795/14 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства „Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району м. Києва" на користь Публічного акціонерного товариства „Акціонерна компанія „Київводоканал", грошові кошти: основного боргу - 2244473,35 грн., пеня - 109713,56 грн., 3% річних - 25148,68 грн., індексу інфляції - 237259,60 грн., штраф - 112223,67 грн. та судові витрати - 54575,31 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Комунальне підприємство „Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району м. Києва" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 20.01.2015 у справі №910/24795/14 повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що рішення суду першої інстанції було прийняте з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Так, скаржник зазначає, що висновки суду першої інстанції про існування у відповідача перед позивачем заборгованості у розмірі 2244473,35 грн. є необґрунтованими, оскільки за даними КП „Дирекція" у відповідача за період з 10.10.2013 по 30.06.2014 існує переплата за послуги, надані ПАТ „АК „Київводоканал" згідно договору. Відповідач вважає, що позивач безпідставно виставляє відповідачеві рахунки на оплату холодної води, яка йде на виготовлення гарячої води. Тобто, позивач - ПАТ „АК „Київводоканал" враховує обсяги холодної води, що йде на підігрів і яку не підтверджено актами зняття показань з приладів обліку, що повинні бути розташовані згідно з п. 5.2 Правил №190 на межі балансової належності позивача та відповідача та які не визнаються відповідачем як такі, що є предметом договору №03910/2-02 на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі. Прилади обліку, що фіксують об'єми води, яка іде на підігрів розташовані на межі балансової належності ПАТ „АК „Київводоканал" та ПАТ „АК" „Київенерго" - балансоутримувача теплових пунктів. Комунальне підприємство „Дирекція" не має ліцензії на приготування гарячої води (так само як і технічних можливостей), така діяльність не передбачена статутом підприємства, тому КП „Дирекція" таку діяльність не здійснює. Крім того, апелянт зазначає, що на балансі відповідача немає центральних теплових пунктів, вони передані у володіння та користування ПАТ „Київенерго". Відповідач також зазначає, що договором №03910/2-02 від 10.03.2004 не передбачено обов'язок КП „Дирекція" оплачувати вартість питної води, яка використовується ПАТ „Київенерго" для виготовлення гарячої води, що зокрема встановлено судовими рішенням, які мають преюдиційне значення для розгляду даної справи.

26.02.2015 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якій він заперечує проти доводів апеляційної скарги позивача та просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.03.2015 до участі у справі залучено Комунальне підприємство „ГІОЦ" у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача.

12.05.2015 та 08.06.2015 від представника КП „ГІОЦ" надійшли пояснення, у яких останній зазначив, що вважає рішення суду першої інстанції необґрунтованим. До вказаних пояснень третьою особою додано додаткові докази, які долучені до матеріалів справи в порядку статті 101 ГПК України за клопотанням третьої особи, що надійшло до суду 08.06.2015 та визнане колегією суддів обґрунтованим, з огляду на те, що КП „ГІОЦ" не приймало участі у розгляді справи судом першої інстанції.

14.05.2015 від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових документів.

09.06.2015 від позивача надійшли пояснення, у яких він заперечив проти задоволення вищевказаного клопотання відповідача про долучення до матеріалів справи додаткових доказів.

Дослідивши зазначене клопотання відповідача, колегія суддів зазначає про відсутність підстав для його задоволення з огляду на відсутність обґрунтування в порядку статті 101 ГПК України щодо неможливості подання до суду першої інстанції доказів, які просить залучити до матеріалів справі відповідач. При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що частина доказів, які додані відповідачем до вказаного клопотання були залучені до матеріалів справи у ході розгляду справи судом першої інстанції.

08.06.2015 та 26.06.2015 від відповідача надійшли пояснення до апеляційної скарги, у яких апелянт вказує про існування переплати за надані позивачем у спірному періоді послуги водопостачання та наводить відповідний розрахунок.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.06.2015 до участі у справі залучено Публічне акціонерне товариство „Київенерго" у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача.

25.06.2015 від представника Публічного акціонерного товариства „Київенерго" надійшли пояснення, у яких останній зазнав про відсутність договірних відносин між ПАТ „Київенерго" та ПАТ „АК „Київводоканал", відповідно до яких ПАТ „Київенерго" купувало б у позивача воду, яка використовується для виготовлення гарячої води. За таких обставин, третя особа зазнгачає, що за питну воду, яка використовується ПАТ „Київенерго" для приготування гарячої води, позивачеві сплачує відповідач.

Представник відповідача у судовому засіданні 30.06.2015 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні 30.06.2015 проти апеляційної скарги заперечував, вважаючи, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, та просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

10.03.2004 між ВАТ „АК „Київводоканал", правонаступником якого є ПАТ „Київводоканал", як постачальником, та КП „Управління житлового господарства" Дарницького району м. Києва, правонаступником якого є відповідач, як абонентом, укладено договір №03910/2-02 на поставку питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі.

Пунктом 1.1 договору визначено, що цей договір укладається відповідно до Закону України „Про питну воду та питне водопостачання". За цим договором постачальник зобов'язується надавати абоненту послуги з постачання питної води та приймання від нього стічних вод у міську каналізаційну мережу, а абонент зобов'язується здійснювати своєчасну оплату наданих йому постачальником послуг на умовах договору, дотримуватися порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод, що встановлені Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 №65, зареєстрованих в Міністерстві юстиції 22.07.1994 р. за №165/374, Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №37 від 19.02.2002 р., зареєстрованих в Міністерстві юстиції 26.04.2002 р. за №403/6691, а також дотримуватися норм, визначених іншими нормативнами актами, що регулюють правовідносини, які виникають за цим договором.

Згідно з п. 2.1. договору, облік поставленої води та кількість прийнятих стоків здійснюється за показаннями водолічильника, зареєстрованого у постачальника, окрім випадків, передбачених Правилами користування. У випадку наявності у абонента декількох об'єктів водоспоживання, облік спожитої ним води здійснюється з урахуванням показань всіх лічильників, зареєстрованих за абонентом. Обсяг наданої води для поливу визначається за показаннями водолічильника. В разі технічної неможливості встановлення водолічильника, кількість поставленої води може визначатися за узгодженим з постачальником розрахунком.

Відповідно до п. 3.1. договору постачальник зобов'язаний забезпечувати постачання питної води, якість якої відповідає ДОСТу 2874-82 „Вода питна" його водопровідного вводу; приймати від абонента стічні води на умовах договору, визначати у строки, встановлені графіком обслуговування лічильників абонента, кількість наданої абоненту води та прийнятих від нього стоків у міську каналізаційну мережу; щомісячно, в разі необхідності в інші строки, направляти Абоненту платіжні документи на оплату наданих йому послуг; в разі встановлення уповноваженими органами лімітів, доводити це до абонента додатковим повідомленням, яке є невід'ємним додатком до договору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач стверджував, що свої зобов'язання за договором відповідач належним чином не виконує, внаслідок чого за період з 01.10.2013 року по 30.06.2014 року у останнього виникла заборгованість, яка становить 2244473,35 грн., що підтверджується актами про зняття показників водолічильників за спірний період з 01.10.2013 року по 30.06.2014 року та дебетово-інформаційними повідомленнями та/або їх реєстрами, які підтверджують виставлення рахунків до банківської установи абонента за спірний період з 01.10.2013 року по 30.06.2014 року. Крім цього, позивач також просить стягнути з відповідача інфляційну складову боргу - 237259,60 грн., 3% річних - 25148,68 грн., пені - 112938,89 грн. та штрафу - 112223,67 грн.

Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №190 від 27.06.2008, передбачено, що розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються на основі показів засобів обліку; розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються усіма споживачами щомісячно відповідно до умов договору (пункти 3.1, 3.7 наведених Правил).

Відповідно до ст. 19 Закону України „Про питну воду та питне водопостачання" послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору, зокрема з підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням.

Відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона - виконавець, зобов'язується за завданням другої сторони - замовника, надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частина 1 ст. 903 ЦК України встановлює обов'язок замовника оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, встановлених у договорі, якщо останнім передбачено надання такої послуги за плату.

Відповідно до ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідач зазначає, що за період з 01.10.2013 року по 30.06.2014 ПАТ АК „Київводоканал" надало відповідачеві послуг з водопостачання та водовідведення згідно договору №03910/2-02 на загальну суму 14034540,20 грн. (холодна вода та водовідведення). При цьому, відповідачем у спірний період оплачено через транзитний рахунок КП „ГІОЦ" оплачено 14962438,82 грн. за холодну воду та водовідведення, з яких 3150000,00 грн. згідно мирової угоди в рахунок погашення боргів за попередні періоди. Крім того з розрахункового рахунку КП „Дирекція" позивачу було перераховано 346000 грн. за послуги водопостачання, що підтверджується платіжними дорученнями, які містяться у матеріалах справи (т. 11, а.с. 30 - 41). Тобто за вирахуванням суми, що оплачена на виконання мирової угоди, відповідачем у спірному періоді оплачено 12158438,82 за послуги водопостачання та водовідведення згідно договору №03910/2-02.

В підтвердження викладеного відповідачем подано статистично-аналітичну інформацію КП „ГІОЦ" про зарахування коштів на розрахунковий рахунок ПАТ „АК „Київводоканал" за холодну воду та водовідведення холодної води від розчеплення сплат мешканців, що обслуговуються КП „Дирекція" у період з 01.10.2013 по 30.06.2014, тобто за спірний період. У зазначених відомостях розщеплення сплат за спірний період, вказано про зарахування на рахунок позивача 14962438,82 грн. Вказані дані також підтвердженні представником КП „ГІОЦ" у суді апеляційної інстанції.

Крім того, відповідно до реєстрів пільг, які формує Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, позивачеві перераховано кошти з державного бюджету за послуги з водопостачання та водовідведення за спірний період по пільгах ВВВ; реабілітованим; пільгах дітей війни; по пільгах постраждалих від аварії на ЧАЕС; по інших пільгах (ветеранів ВС, МВС, СБУ, прокуратури, судів). Загальна сума перерахувань за пільги становить 1362740,40 грн.

Крім того, відповідач вказує на те, що у період липень-листопад 2014 року позивачеві було сплачено 2473109,45 грн. боргу за послуги з холодного водопостачання та водовідведення, що також підтверджується статистично-аналітичною інформацією наданою КП „ГІОЦ" (а.с. 42, т. 11), яке надає відповідачеві послуги з обробки, розщеплення та перерахуванню платежів населення за житлово-комунальні послуги згідно договору №168 від 02.01.2009 року. При цьому, позивачем не надано доказів існування у відповідача непогашеної заборгованості перед ПАТ „АК „Київводоканал" за інші періоди, до 01.10.2013 року.

Таким чином, загальна сума коштів, що надійшла на рахунок позивача за послуги, надані відповідачеві ПАТ „АК „Київводоканал" у період з 01.10.2013 року по 30.06.2014 року становить 15994288,67 грн. (12158438,82+1362740,40+2473109,45), тоді як згідно розрахунку позивача відповідачеві у спірному періоді надано послуг з холодного водопостачання та водовідведення на суму 14304076,01 грн.

Крім того, відповідач зазначає, що позивач безпідставно виставляє відповідачеві для оплати рахунки за оплату холодної води, яка йде на виготовлення гарячої води. Тобто, позивач - ПАТ „АК „Київводоканал" враховує обсяги холодної води, яка йде на підігрів, що не підтверджено актами зняття показань з приладів обліку, які повинні бути розташовані згідно із п. 5.2 Правил №190 на межі балансової належності позивача та відповідача та які не визнаються відповідачем як такі, що не є предметом договору №03910/2-02 на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі. Прилади обліку, що фіксують об'єми води, яка іде на підігрів розташовані на межі балансової належності ПАТ „АК „Київводоканал" та ПАТ „АК „Київенерго" - балансоутримувача теплових пунктів.

Враховуючи вищевикладені обставини справи та правове регулювання відносин між сторонами, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим доводи відповідача про те, що ні укладеним між сторонами договором, ні приписами законодавства не передбачено обов'язку відповідача сплачувати позивачу за воду, що йде на підігрів.

Така ж правова позиція щодо умов укладеного сторонами договору, викладена в постановах Вищого господарського суду від 20.06.2012 у справі №65/90, від 01.07.2012 у справі №7/605-18/148, від 22.08.2012 у справі №33/103, від 03.10.2012 у справі №7/558, від 25.06.2014 у справі №17/345, у яких предметом розгляду були правовідносини між позивачем та відповідачем за договором №03910/2-02 від 10.03.2004 року.

Так, згідно зі ст. 23 Закону України „Про теплопостачання", господарська діяльність з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії підлягає ліцензуваню в порядку, встановленому законом.

КП „Дирекція" не має ліцензії на приготування гарячої води (так само як і технічних можливостей), така діяльність не передбачена статутом підприємства, тому КП „Дирекція" таку діяльність не здійснює.

Крім того, відповідно до пункту 3.13 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №190 від 27.06.2008, суб'єкти господарювання, у яких теплові пункти (котельні) перебувають на балансі або яким вони передані в управління, повне господарське відання, користування, концесію, здійснюють розрахунки з виробником на основі укладених договорів за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби, а також розраховуються за власний обсяг водовідведення.

На балансі ж відповідача відсутні центральні теплові пункти, вони передані у володіння та користування ПАТ „Київенерго". Так, центральні теплові пункти, які забезпечують житлові будинки Дарницького району усіх форм власності гарячою водою, знаходяться на балансі ПАТ „Київенерго" згідно рішення Київської міської ради ІV сесії V скликання №474/1135 від 26.04.2007 „Про деякі питання використання майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва та перебуває у володінні та користуванні Акціонерної енергопостачальної компанії „Київенерго".

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за постачання відповідачеві питної води на підігрів є необґрунтованими.

Так, судом встановлено, що відповідачу були відкриті додаткові рахунки для обліку води, яка використовується для виготовлення гарячої води без укладання та внесення відповідних змін до договору. При цьому до загальної суми наданих послуг, окрім холодної води, відповідачу була включена сума за питну воду, що йде на підігрів.

Як вбачається із поданого позивачем розрахунку позовних вимог, позивач, уклавши із відповідачем договір, присвоїв абоненту коди (особові рахунки): 2-493, 2-498, 2-559, 2-566, 2-632, 2-944, 2-1211, 2-1212, 2-1213, 2-1214, 2-1217, 2-1218, 2-1223, 2-1224, 2-1225, 2-1226, 2-1229, 2-1230, 2-1231, 2-1232, за якими здійснювались розрахунки за холодну воду та водовідведення

Крім того, як визначено розрахунком, доданим позивачем до позовної заяви, відповідачеві було присвоєно окремі особові рахунки (коди), зокрема, №№ 2-40493, 2-40554, 2-40559, 2-50493, 2-50498, 2-50559, 2-50566, 2-50632, 2-50944, за якими ПАТ „Акціонерна компанія „Київводоканал" щомісячно нараховує кількість та вартість питної води, яка іде на підігрів.

Так, позивачем за вказаними кодами нараховано відповідачеві до сплати 7648014,48 грн. за воду, що використовується для приготування гарячої води, та її стоки, з яких за твердженням позивача оплачено 6343260,38 грн.

Отже, ПАТ „Акціонерна компанія „Київводоканал" було відкрито додаткові рахунки без укладення договору або внесення відповідних змін до договору № 03910/2-02 від 10.03.2004 року.

Таким чином, визначення вартості наданих послуг в рамках укладеного сторонами договору має здійснюватись виходячи з даних показників лічильників, зареєстрованих за абонентськими номерами, що стосуються холодного водопостачання, а позовні вимоги про стягнення з позивача грошових коштів за іншими абонентськими номерами є неправомірними, оскільки прилади обліку, яким присвоєно ці абонентські номери не стосуються взаємовідносин сторін, що виникли на підставі договору №03910/2-02 від 10.03.2004 року. Позивачем не надано до матеріалів справи первинних документів на підтвердження погодження сторонами на підставі вищевказаного договору обсягів води, яка в подальшому використовувалася б відповідачем для приготування гарячої води.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 2244473,35 грн. заборгованості за договором №03910/2-02 від 10.03.2004, наявність якої спростована відповідачем.

Водночас, оскільки заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача 112938,89 грн. пені, 25148,68 грн. 3% річних, 237259,60 грн. інфляційних втрат та 112223,67 грн. штрафу є похідними, та такими, що пов'язані з наявністю прострочення грошового зобов'язання у відповідача, яке, в свою чергу, позивачем не доведене, то суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вказаних вимог.

Крім того, колегія суддів зазначає, що з поданого позивачем розрахунку позовних вимог вбачається нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат з встановленням кількості прострочених днів, проте позивачем не зазначено конкретних періодів стягнення, а відповідно початку прострочення від недосплачених сум основного боргу і їх розміру, що виключає можливість здійснення перевірки судом вказаного розрахунку на відповідність нормам чинного законодавства та умовам договору.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Комунального підприємства „Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району м. Києва" підлягає задоволенню, рішення господарського суду м. Києва від 20.01.2015 у справі №910/24795/14 підлягає скасуванню із прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 27, 33, 49, 99, 80, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства „Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району м. Києва" задовольнити.

Рішення господарського суду м. Києва від 20.01.2015 у справі №910/24795/14 скасувати.

Прийняти нове рішення.

У задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства „Акціонерна компанія „Київводоканал" (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, буд. 1-А, код 03327664) на користь Комунального підприємства „Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району м. Києва" (02091, м. Київ, вул. Харківське шосе, буд. 148-А, код 31722755) 27288 (двадцять сім тисяч двісті вісімдесят вісім) грн. 19 коп. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Видачу наказу доручити господарському суду м. Києва.

Матеріали справи №910/24795/14 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя М.М. Новіков

Судді Л.П. Зубець

А.І. Мартюк