РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2015Справа №910/12355/15

За позовомПриватного акціонерного товариства «Український страховий капітал»
доПублічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»
простягнення 732256 грн. 98 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Остроух М.В. - представник за довіреністю № 12/12/14 від 12.12.2014;

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

14.05.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Український страховий капітал» з вимогами до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення 732256 грн. 98 коп., з яких 730000 грн. 00 коп. суми основного боргу та 2256 грн. 98 коп. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення норм законодавства та укладеного між сторонами Договору банківського вкладу «Класичний» № 2 від 15.02.2013 не повернув позивачу у встановлені договором строки грошові кошти (вклад) у загальному розмірі 730000 грн. 00 коп. Крім того, позивачем було нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у загальному розмірі 2256 грн. 98 коп. (3% річних у розмірі 690 грн. 41 коп. за період з 18.02.2015 по12.05.2015, нараховані на суму вкладу у розмірі 100000 грн. 00 коп.; 3% річних у розмірі 1150 грн. 68 коп. за період з 08.04.2015 по 12.05.2015, нараховані на суму вкладу у розмірі 400000 грн. 00 коп. та 3% річних у розмірі 415 грн. 89 коп. за період з 21.04.2015 по 12.05.2015, нараховані на суму вкладу у розмірі 230000 грн. 00 коп.).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.05.2015 порушено провадження у справі № 910/12355/15; розгляд справи призначено на 05.06.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.06.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 15.06.2015.

Представник позивача у судовому засіданні 15.06.2015 надав усні пояснення по суті спору; позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 16.05.2015 не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про причини неявки у судове засідання суд не повідомив, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином за адресою, яка вказана в спеціальному витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців №20566928 від 15.05.2015, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією реєстру поштових відправлень суду та витягом з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, відповідно до якого поштове відправлення було вручене адресату особисто за довіреністю.

Відповідно до абзацу 3 пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувається з урахуванням положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні 15.06.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

15.02.2013 між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (банк) та Приватним акціонерним товариством «Український страховий капітал» (клієнт) укладено Договір банківського вкладу «Класичний» № 2, відповідно до умов якого клієнт надає банку суму грошових коштів (вклад) у тимчасове користування на умовах терміновості, платності та зворотності, а банк виплачує клієнту таку суму та проценти, нараховані на неї.

Відповідно до п. 1.2 Договору, вклад складається з вкладних траншів, що розміщені клієнтом згідно з умовами цього Договору. Вкладний транш є сумою грошових коштів, що переказана клієнтом на вкладний рахунок в порядку та на умовах, передбачених цим Договором та додатками, укладеними в рамках цього Договору і які є невід'ємною його частиною.

Згідно з п. 1.4 Договору, цей Договір діє до 14.02.2013. Внесення коштів на вкладний рахунок відбувається протягом строку дії цього Договору.

Додатковою угодою від 14.02.2014 сторони продовжили дію Договору банківського вкладу «Класичний» № 2 від 15.02.2013 до 15.02.2015.

Відповідно до п. 1.6 Договору, для обліку вкладу банк відкриває клієнту вкладний рахунок № 001. Перерахування вкладного траншу на вкладний рахунок здійснюється клієнтом зі свого поточного рахунку шляхом зарахування коштів через транзитний рахунок, що вказаний у відповідному договорі.

Згідно з п. 3.1 Договору, при закінченні строку розміщення вкладного траншу повернення вкладного траншу здійснюється банком шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок клієнта, що вказаний в розділі 7 цього Договору. Повернення вкладного траншу може бути здійснено також на інший поточний рахунок клієнта, що вказаний у листі клієнта про повернення коштів.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що даний правочини за своєю правовою природою є договором банківського вкладу.

Відповідно до частини 1 статті 1058 Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з частинами 1, 2 статті 1060 Цивільного кодексу України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Згідно з п. 2.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України від 03.12.2003 № 516, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором.

Відповідно до п. 3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України від 03.12.2003 № 516, банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Судом встановлено, що 15.02.2013 між сторонами укладено Додаток № 2-1 до Договору банківського вкладу «Класичний» № 2 від 15.02.2013, відповідно до п. 1 якого для розміщення вкладного траншу у банку клієнт не пізніше 15.02.2013 здійснює перерахування грошових коштів зі свого поточного рахунку через транзитний рахунок № 0001 у філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит», код банку 350697, на вкладний рахунок № 001 у розмірі 100000 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 2 Додатку № 2-1 в редакції Додаткової угоди від 17.11.2014, сума грошових коштів, вказаних у п. 1 цього Додатку, надана клієнтом банку на строк до 17.02.2015.

Судом встановлено, що 15.02.2013 позивач розмістив вклад у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит» у розмірі 100000 грн. 00 коп., перерахувавши вказані грошові кошти на відкритий у банку вкладний рахунок, що підтверджується належним чином засвідченою копією банківської виписки в системі «Клієнт-Банк» за 15.02.2013 (копія Договору № 345/2 про розрахункове обслуговування з використанням системи «Клієнт-Банк» від 11.05.2007 знаходиться в матеріалах справи).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач повинен сплатити позивачу грошові кошти у сумі вкладу у розмірі 100000 грн. 00 коп. в строк до 17.02.2015.

Судом встановлено, що 07.04.2013 між сторонами укладено Додаток № 2-2 до Договору банківського вкладу «Класичний» № 2 від 15.02.2013, відповідно до п. 1 якого (в редакції Додаткової угоди від 07.10.2014), для розміщення вкладного траншу у банку клієнт не пізніше 07.10.2014 здійснює перерахування грошових коштів зі свого поточного рахунку через транзитний рахунок № 2004 в АТ «Банк «Фінанси та Кредит», код банку 300131, на вкладний рахунок № 2004 у розмірі 400000 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 2 Додатку № 2-2 в редакції Додаткової угоди від 07.10.2014, сума грошових коштів, вказаних у п. 1 цього Додатку, надана клієнтом банку на строк до 07.04.2015.

Судом встановлено, що 07.10.2014 позивач розмістив вклад у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит» у розмірі 400000 грн. 00 коп., перерахувавши вказані грошові кошти на відкритий у банку вкладний рахунок, що підтверджується належним чином засвідченою копією банківської виписки в системі «Клієнт-Банк» за 07.10.2014 (копія Договору № 2-8630 обслуговування банківського рахунку Системою FC BUSINESS від 19.02.2013 знаходиться в матеріалах справи).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач повинен був сплатити позивачу грошові кошти у сумі вкладу у розмірі 400000 грн. 00 коп. в строк до 07.04.2015.

Судом встановлено, що 20.10.2014 між сторонами укладено Додаток № 2-3 до Договору банківського вкладу «Класичний» № 2 від 15.02.2013, відповідно до п. 1 якого (в редакції Додаткової угоди від 20.01.2015) для розміщення вкладного траншу у банку клієнт не пізніше 20.01.2015 здійснює перерахування грошових коштів зі свого поточного рахунку через транзитний рахунок № 2005 в АТ «Банк «Фінанси та Кредит», код банку 300131, на вкладний рахунок № 201 у розмірі 230000 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 2 Додатку № 2-3 в редакції Додаткової угоди від 20.01.2015, сума грошових коштів, вказаних у п. 1 цього Додатку, надана клієнтом банку на строк до 20.04.2015.

Судом встановлено, що 20.10.2014 позивач розмістив вклад у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит» у розмірі 230000 грн. 00 коп., перерахувавши вказані грошові кошти на відкритий у банку вкладний рахунок, що підтверджується належним чином засвідченою копією банківської виписки в системі «Клієнт-Банк» за 21.10.2014 (копія Договору про розрахункове обслуговування за допомогою системи «Клієнт-Банк» № 41276 від 27.05.2014 знаходиться в матеріалах справи).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач повинен був сплатити позивачу грошові кошти у сумі вкладу у розмірі 230000 грн. 00 коп. в строк до 20.04.2015.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується із положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Існування обов'язку Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» виплатити Приватному акціонерному товариству «Український страховий капітал» грошові кошти у сумі вкладу у загальному розмірі 730000 грн. 00 коп. за Договором банківського вкладу «Класичний» № 2 від 15.02.2013 підтверджується наявними в матеріалах справи доказам та відповідачем не був спростований, зокрема, відповідачем не надано суду доказів повернення позивачу грошових коштів у розмірі 730000 грн. 00 коп., у зв'язку з чим позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Український страховий капітал» в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» вкладу у загальному розмірі 730000 грн. 00 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем свого обов'язку з повернення у встановлені Договором банківського вкладу «Класичний» № 2 від 15.02.2013 строки вкладу у загальному розмірі 730000 грн. 00 коп., позивачем було нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у загальному розмірі 2256 грн. 98 коп. (3% річних у розмірі 690 грн. 41 коп. за період з 18.02.2015 по 12.05.2015, нараховані на суму вкладу у розмірі 100000 грн. 00 коп.; 3% річних у розмірі 1150 грн. 68 коп. за період з 08.04.2015 по 12.05.2015, нараховані на суму вкладу у розмірі 400000 грн. 00 коп. та 3% річних у розмірі 415 грн. 89 коп. за період з 21.04.2015 по 12.05.2015, нараховані на суму вкладу у розмірі 230000 грн. 00 коп.).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку, що він є обґрунтованим, у зв'язку з чим позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Український страховий капітал» в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» 3% річних у загальному розмірі 2256 грн. 89 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 75, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (04050, м. Київ, вул. Артема, буд. 60; ідентифікаційний код: 09807856) на користь Приватного акціонерного товариства «Український страховий капітал» (03062, м. Київ, просп. Перемоги, буд. 67; ідентифікаційний код: 23707357) суму основного боргу у розмірі 730000 (сімсот тридцять тисяч) грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 2256 (дві тисячі двісті п'ятдесят шість) грн. 98 коп. та судовий збір у розмірі 14645 (чотирнадцять тисяч шістсот сорок п'ять) грн. 14 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 22.06.2015

Суддя І.М. Отрош