КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2015 р. Справа№ 911/632/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Лобаня О.І.

суддів: Федорчука Р.В.

Майданевича А.Г.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 22.06.2015 року,

розглянувши апеляційні скарги публічного акціонерного товариства «Броварський завод будівельних конструкцій» та Першого заступника прокурора Київської області на рішення господарського суду Київської області від 20.04.2015 року,

у справі № 911/632/15 (суддя Конюх О.В.)

за позовом публічного акціонерного товариства «Броварський завод будівельних конструкцій»

до 1) Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області

2) Броварської міської ради Київської області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні

відповідачів: Фонд державного майна України

за участю прокуратури Київської області

про визнання права власності на нерухоме майно

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Київської області від 20.04.2015 року по справі № 911/632/15 позов ПАТ «Броварський завод будівельних конструкцій» до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області та Броварської міської ради Київської області, третя особа Фонд державного майна України за участю прокуратури Київської області про визнання права власності на нерухоме майно - задоволено частково. Визнано за ПАТ «Броварський завод будівельних конструкцій» за набувальною давністю право власності на:

- базу відпочинку «Дружба» загальною площею 708,6 кв.м., що розташована за адресою Київська обл., Броварський район, с. Пухівка, вул. Набережна, 13 та складається з: літнього будинку №1 площею 50,5 кв.м.; літнього будинку №2 площею 35,8 кв.м.; літнього будинку №3 площею 35,0 кв.м.; літнього будинку №4 площею 35,0 кв.м.; літнього будинку №5 площею 24,1 кв.м.; літнього будинку №6 площею 24,0 кв.м.; літнього будинку №7 площею 24,2 кв.м.; літнього будинку №8 площею 24,3 кв.м.; літнього будинку №9 площею 24,3 кв.м.; літнього будинку №10 площею 24,0 кв.м.; літнього будинку №11 площею 24,0 кв.м.; літнього будинку №12 площею 24,3 кв.м.; літнього будинку №13 площею 24,4 кв.м.; літнього будинку №14 площею 24,4 кв.м.; літнього будинку №15 площею 22,9 кв.м.; літнього будинку №16 площею 22,9 кв.м.; літнього будинку №17 площею 23,3 кв.м.; літнього будинку №18 площею 23,0 кв.м.; літнього будинку №19 площею 23,1 кв.м.; літнього будинку №20 площею 23,6 кв.м.; літнього будинку №21 площею 50,3 кв.м.; літнього будинку №22 площею 103,3 кв.м.; водонапірної башти площею 7,5 кв.м., насосної станції площею 10,4 кв.м.;

- будівлю спортзалу двоповерхову, літера « 63» площею 1101,8 кв.м., що розташована за адресою Київська обл., м. Бровари, Промвузол, вул. Порошкова 2;

- будівлю їдальні двоповерхову, літера « 71», площею 1183,7 кв. м. що розташована за адресою Київська обл., м. Бровари, Промвузол, вул. Порошкова 2.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 20.04.2015 року позивач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить рішення господарського суду Київської області від 20.04.2015 року по справі № 911/632/15 скасувати в частині відмовлених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Крім того, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 20.04.2015 року до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся Перший заступник прокурора Київської області, в якій просить рішення господарського суду Київської області від 20.04.2015 року по справі № 911/632/15 скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.05.2015 року апеляційні скарги ПАТ «Броварський завод будівельних конструкцій» та Першого заступника прокурора Київської області на рішення господарського суду Київської області від 20.04.2015 року у справі № 911/632/15 прийнято до провадження та спільного розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу та письмових поясненнях, Прокуратура Київської області, Броварська міська рада та Фонд державного майна України вважають подану апеляційну скаргу ПАТ «Броварський завод будівельних конструкцій» безпідставною та необґрунтованою. При цьому, рішення суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову вважають необґрунтованим та помилковим. Просили суд першої інстанції, відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача, рішення суду скасувати та прийняти нове рішення суду яким відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі, апеляційну скаргу прокурора Київської області - задовольнити.

ПАТ «Броварський завод будівельних конструкцій» у своєму відзиві на апеляційну скаргу прокурора та письмових поясненнях заперечило проти поданої апеляційної скарги прокурора Київської області, вважає її необгрунованою та безпідставною. Крім того, позивач вважає рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову незаконним та необґрунтованим. Позивач просив позов ПАТ «Броварський завод будівельних конструкцій» задовольнити у повному обсязі, а у задоволенні апеляційної скарги прокурора відмовити.

У судових засіданнях 15.06.2015 року та 22.06.2015 року представники ПАТ «Броварський завод будівельних конструкцій» надали суду свої пояснення по справі в яких підтримали подану апеляційну скаргу на підставі доводів зазначених у ній та просили апеляційний господарський суд апеляційну скаргу задовольнити рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позову. В цій частині прийняти нове рішення суду яким позов задовольнити у повному обсязі. У задоволенні апеляційної скарги прокурора відмовити.

Представники прокуратури Київської області, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області, Броварської міської ради Київської області та Фонду державного майна України у судових засіданнях 15.06.2015 року та 22.06.2015 року також надали суду свої пояснення по справі в яких, заперечили проти доводів викладених в апеляційній скарзі позивача на підставі доводів зазначених у відзиві та письмових поясненнях. Представники просили апеляційний господарський суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача та задовольнити апеляційну скаргу прокурора. Рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

Публічне акціонерне товариство «Броварський завод будівельних конструкцій» звернулося до господарського суду Київської області з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області та Броварської міської ради, в якому просив суд за набувальною давністю визнати за позивачем право власності на ряд об'єктів нерухомого майна, а саме:

- п'ятиповерхову будівлю гуртожитку літ «А» площею 4103 кв.м. за адресою м. Бровари, вул. Гагаріна 12-А;

- будівлю дитячого садка №22 «Трембіта» площею 1963,7 кв.м. за адресою м. Бровари, бульвар Незалежності 8-А;

- двоповерхову будівлю дитячого садка «Малятко» літ «А-2» площею 916,5 кв.м. за адресою м. Бровари. вул. Гагаріна 14-А;

- базу відпочинку «Дружба», загальною площею 708,6 кв.м., за адресою Київська обл., Броварський район, с. Пухівка, вул. Набережна 13;

- двоповерхову будівлю спортзалу літ « 63» площею 1101,8 кв.м. за адресою м. Бровари, Промвузол, вул. Порошкова 2;

- двоповерхову будівлю їдальні літ « 71» площею 1183,7 кв.м. за адресою Київська обл., м. Бровари, Промвузол, вул. Порошкова 2.

Позов обґрунтований тим, що згідно затвердженого наказом Фонду комунального майна Київської області плану приватизації орендного підприємства «Броварський завод будівельних конструкцій» у складі об'єкту приватизації було визначено перелік об'єктів соціально-побутового призначення, що передавались безоплатно, в тому числі і спірні об'єкти нерухомого майна. Згодом 17.05.1995 року між Фондом комунального майна Київської області та організацією орендарів орендного підприємства «Броварський завод будівельних конструкцій» було укладено договір купівлі-продажу державного пакету акцій, а відповідно до довідки регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області від 18.07.1997 року було реалізовано 100% статутного капіталу, державна частка в статутному капіталі позивача відсутня.

30.08.2000 року завершено приватизацію відкритого акціонерного товариства «Броварський завод будівельних конструкцій» та видано свідоцтво №3-К, згідно якого майно орендного підприємства є колективною власністю акціонерів відкритого акціонерного товариства «Броварський завод будівельних конструкцій». Позивач твердить, що згідно плану приватизації спірні об'єкти нерухомого майна соціально-побутового призначення були передані позивачу безоплатно без визначення будь-якої форми речових прав і Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області не приймалося жодних управлінських рішень щодо розпорядження вказаним державним майном, в тому числі про закріплення за позивачем спірних об'єктів на праві власності, господарського відання чи іншого речового права.

За таких обставин, позивач вважає, що по закінченню приватизації спірні об'єкти нерухомого майна були добросовісно безоплатно прийняті позивачем на баланс за відсутності будь-якого врегулювання форми речових прав позивача на вищезазначене нерухоме майно і позивач, вважаючи спірні об'єкти своєю власністю, відкрито, безперервно користувався ними, ніс всі витрати на їх утримання з моменту підписання 30.08.2000 року акту прийому-передачі приватизованого майна, укладеного між продавцем - регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області та покупцем - ВАТ «Броварський завод будівельних конструкцій. Також позивачу було видано Державні акти на право постійного користування землею площею 2,12 га для обслуговування гуртожитку та дитячих садків, а також площею 1,4 га для обслуговування існуючої бази відпочинку, та 20,229 га для обслуговування існуючих споруд заводу (серед яких спірні будівлі їдальні та спортзалу), за які позивач добросовісно відповідно до податкових декларацій сплачує земельний податок та несе інші витрати.

Разом із тим, рішенням господарського суду Київської області від 08.02.2012р. у справі № 14/181-11, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.07.2013 року, постановою Вищого господарського суду України від 02.09.2013 року та постановою Верховного Суду України від 14.10.2014 року встановлено, що право власності на зазначені об'єкти позивач в процесі приватизації не набув.

За таких обставин, враховуючи те, що протягом більше ніж 10 років позивач продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном, а регіональним відділенням Фонду державного майна по Київській області (як органом, уповноваженим державою здійснювати правомочності щодо державного майна) зазначене майно не було витребуване у позивача та ним не було обрано способу розпорядження цим майном в жодний інший спосіб, позивач звернувся до суду в порядку ст. 344 ЦК України про визнання за ним права власності на зазначене майно за набувальною давністю.

Крім того, позивач зазначив, що згідно чинного на момент підписання акту приймання-передачі приватизованого майна від 30.08.2000 року положення ст. 37 Закону України «Про власність», державне майно могло бути закріплене на праві повного господарського відання саме за державними підприємствами, тоді як у статутному фонді позивача державна частка відсутня. Також, відповідно до Положення про управління державним майном, яке не увійшло до статутних капіталів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі, яке затверджено наказом ФДМУ від 19.05.1999 року № 908/68, спосіб управління таким державним майном (серед пріоритетних, перелічених у пункті 1.4 Положення, або інших) обирається на підставі висновку Комісії, створеної державними органами приватизації із залученням фахівців відповідного органу приватизації, галузевого міністерства, органу місцевого самоврядування, господарських товариств тощо шляхом видання відповідного наказу державного органу приватизації. Отже, позивач твердить, що за відсутності факту створення такої комісії, затвердження її висновків та видачі відповідного наказу органу приватизації відсутні підстави твердити, що Регіональне відділення Фонду державного майна України в Київській області у визначений законом спосіб розпорядилося спірними об'єктами нерухомого майна, передавши їх позивачу безоплатно в господарське відання. За таких обставин позивач твердить про наявність безтитульного відкритого володіння та користування спірними об'єктами позивачем в строк понад 10 років, що є достатніми підставами для набуття позивачем права власності на спірні об'єкти в судовому порядку за набувальною давністю в порядку ст. 344 ЦК України.

У свою чергу, відповідачі та третя особа заперечили проти заявленого позову вказуючи на те, що згідно затвердженого плану приватизації спірні об'єкти соціально-побутового призначення були безкоштовно передані трудовому колективу орендного підприємства «Броварський завод будівельних конструкцій», згідно виданого позивачу на підставі наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області від 30.08.2000 року № 5-25-11/13 свідоцтва про власність від 30.08.2000 року №3К та згідно підписаного 30.08.2000 року акту прийому-передачі приватизованого майна орендного підприємства «Броварський завод будівельних конструкцій» позивачу спірні об'єкти були передані в господарське відання для використання за призначенням без права відчуження. За таких обставин, третя особа твердить, що на правовідносини позивача щодо володіння та користування спірними об'єктами не розповсюджується правило ст. 344 ЦК України щодо набувальної давності, оскільки вона стосується фактичного, безтитульного (незаконного) володіння чужим майном, а в даному випадку Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській області як орган, наділений правами розпоряджатися державним майном від імені власника, обрав відповідну форму речових прав для зазначеного майна та передав його позивачу в господарське відання, про що позивач був обізнаний, підписавши 30.08.2000 року акт прийому-передачі приватизованого майна.

Крім того відповідач-2 зазначає, що за пропозицією Регіонального фонду державного майна України по Київській області рішенням Броварської міської ради від 21.07.2011 року було надано згоду на безоплатне прийняття у комунальну власність гуртожитку по вул. Гагаріна 12-А та дошкільного навчального закладу «Трембіта» по бульв. Незалежності 8-А в м. Бровари. Передача в комунальну власність зазначених об'єктів була доведена до відома та погоджена з позивачем, про що свідчать зокрема листи позивача та участь представників позивача в комісії з безоплатної передачі. Так, рішенням Броварської міської ради від 18.08.2011 року прийнято безоплатно в комунальну власність дошкільний навчальний заклад «Трембіта», комісії по передачі доручено здійснити передачу та оформити Акти приймання-передачі. Рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради від 11.10.2010 року затверджено склад комісії з передачі. Рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради від 13.12.2011 року затверджено акт приймання-передачі та доручено директору КП «Броварське БТІ» оформити право власності на дитячий навчальний заклад «Трембіта».

Рішенням Броварської міської ради від 26.12.2013 року прийнято безоплатно у комунальну власність гуртожиток по вул. Гагаріна 12-А в м. Бровари, рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради від 04.03.2014 року затверджено склад комісії по прийманню-передачі гуртожитку, рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради від 15.04.2014 року затверджено акт приймання-передачі гуртожитку, вирішено оформити право власності на гуртожиток за територіальною громадою м. Бровари.

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській області зазначає, що позивач вже звертався з позовом до господарського суду у справі № 14/181-11 про визнання права власності на зазначені спірні об'єкти нерухомого майна з інших підстав. Рішенням господарського суду Київської області від 08.02.2012 року у справі № 14/181-11, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.07.2013 року, постановою Вищого господарського суду України від 02.09.2013 року та постановою Верховного Суду України від 14.10.2014 року позивачу відмовлено в позові повністю. Крім того, відповідач зазначає, що відповідно до ст. 4 Закону України «Про власність», який був чинний на момент здійснення приватизації орендного підприємства «Броварський завод будівельних конструкцій» та підписання 30.08.2000 року відповідного акту прийому-передачі приватизованого майна, термін «безоплатна передача» застосовується у таких правовідносинах: 1) передачі майна в користування (безоплатне користування майном - ст.ст. 324-331 ЦК України) та 2) безоплатне відчуження (наприклад договір дарування), відповідно ні статтею 24 Закону України «Про приватизацію державного майна», ані іншими нормативними актами Фонду державного майна України не надано повноважень передачі державних об'єктів у власність на безоплатній основі. З огляду на те, що Закон України «Про приватизацію державного майна» є спеціальним та має пріоритетне застосування у спірних відносинах сторін, суду слід керуватися саме положеннями цього Закону, а не нормою ст. 21 Закону України «Про власність», відповідно до якої право колективної власності виникає на підставі зокрема викупу колективами трудящих державного майна; перетворення державних підприємств в акціонерні та інші товариства; безоплатної передачі майна державного підприємства у власність трудового колективу.

За таких обставин, відповідач 1 наголошує на тому, що в процесі приватизації позивач не набув права власності на спірні об'єкти нерухомості, які не увійшли до його статутного фонду, не були приватизовані та залишились в державній власності, і правомочності щодо розпорядження зазначеним майном від імені власника належать саме відповідачу 1, при цьому відповідач 1 розпорядився належним йому майном шляхом передачі даних об'єктів позивачу в господарське відання, без права відчуження. В подальшому відповідачем 1 відповідно до своїх повноважень було здійснено передачу дитячого садка та гуртожитку в комунальну власність територіальної громади міста Бровари, при цьому рішення Броварської міської ради щодо такої передачі позивачем не оскаржені та є чинними.

Як зазначалося вище, рішенням господарського суду Київської області від 20.04.2015 року по справі № 911/632/15 позов ПАТ «Броварський завод будівельних конструкцій» до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області та Броварської міської ради Київської області, третя особа Фонд державного майна України за участю прокуратури Київської області про визнання права власності на нерухоме майно - задоволено частково. Визнано за ПАТ «Броварський завод будівельних конструкцій» за набувальною давністю право власності на:

- базу відпочинку «Дружба» загальною площею 708,6 кв.м., що розташована за адресою Київська обл., Броварський район, с. Пухівка, вул. Набережна, 13 та складається з: літнього будинку №1 площею 50,5 кв.м.; літнього будинку №2 площею 35,8 кв.м.; літнього будинку №3 площею 35,0 кв.м.; літнього будинку №4 площею 35,0 кв.м.; літнього будинку №5 площею 24,1 кв.м.; літнього будинку №6 площею 24,0 кв.м.; літнього будинку №7 площею 24,2 кв.м.; літнього будинку №8 площею 24,3 кв.м.; літнього будинку №9 площею 24,3 кв.м.; літнього будинку №10 площею 24,0 кв.м.; літнього будинку №11 площею 24,0 кв.м.; літнього будинку №12 площею 24,3 кв.м.; літнього будинку №13 площею 24,4 кв.м.; літнього будинку №14 площею 24,4 кв.м.; літнього будинку №15 площею 22,9 кв.м.; літнього будинку №16 площею 22,9 кв.м.; літнього будинку №17 площею 23,3 кв.м.; літнього будинку №18 площею 23,0 кв.м.; літнього будинку №19 площею 23,1 кв.м.; літнього будинку №20 площею 23,6 кв.м.; літнього будинку №21 площею 50,3 кв.м.; літнього будинку №22 площею 103,3 кв.м.; водонапірної башти площею 7,5 кв.м., насосної станції площею 10,4 кв.м.;

- будівлю спортзалу двоповерхову, літера « 63» площею 1101,8 кв.м., що розташована за адресою Київська обл., м. Бровари, Промвузол, вул. Порошкова 2;

- будівлю їдальні двоповерхову, літера « 71», площею 1183,7 кв. м. що розташована за адресою Київська обл., м. Бровари, Промвузол, вул. Порошкова 2.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Дослідивши представлені докази, розглянувши апеляційні скарги, заслухавши пояснення представників сторін, що з'явились в судове засідання перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Київської області від 20.04.2015 року є законним та обґрунтованим, виходячи із наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, наказом Фонду комунального майна області Київської обласної ради народних депутатів № 60-П від 29.09.1993 року «Про затвердження акта оцінки вартості цілісного майнового комплексу Орендного підприємства «Броварський завод будівельних конструкцій» затверджено акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу Орендного підприємства «Броварський завод будівельних конструкцій».

Згідно Акта оцінки вартості цілісного майнового комплексу Орендного підприємства «Броварський завод будівельних конструкцій», затвердженого наказом Фонду комунального майна області Київської обласної ради народних депутатів № 60-П від 29.09.1993 року «Про затвердження акта оцінки вартості цілісного майнового комплексу Орендного підприємства «Броварський завод будівельних конструкцій», загальна вартість цілісного майнового комплексу складає 7017805,00 тис. крб., у тому числі вартість державного майна, що підлягає приватизації - 6368609,00 тис. крб., вартість об'єктів соціально-побутового призначення, що передаються безоплатно - 530191,00 тис. крб., державний житловий фонд, який приватизується відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» - 753,00 тис. крб., вартість майна організації орендарів підприємства «Броварський завод будівельних конструкцій» - 118252,00 тис. крб.

Наказом Фонду комунального майна області Київської обласної ради народних депутатів № 68-П від 29.10.1993 року «Про затвердження плану приватизації орендного підприємства «Броварський завод будівельних конструкцій»» затверджено план приватизації державного майна Орендного підприємства «Броварський завод будівельних конструкцій».

Згідно плану приватизації орендного підприємства «Броварський завод будівельних конструкцій», затвердженого наказом Фонду комунального майна області Київської обласної ради народних депутатів № 68-П від 29.10.1993 року «Про затвердження плану приватизації орендного підприємства «Броварський завод будівельних конструкцій»», об'єктом приватизації було Орендне підприємство «Броварський завод будівельних конструкцій». В пункті 8 плану приватизації наведений перелік належних заводу об'єктів соціально-побутового призначення, в тому числі і спірні гуртожиток, дитячий садок, база відпочинку «Дружба», спортзал та їдальня. Підпунктом 14.3 плану приватизації зазначено про відсутність об'єктів, що не підлягають приватизації.

Рішенням Виконавчого комітету Броварської міської ради № 280 від 16.11.1993 року вирішено зареєструвати Акціонерне товариство «Броварський завод будівельних конструкцій».

11.01.1994 року між Фондом комунального майна Київської області та Акціонерним товариством «Броварський завод будівельних конструкцій» було укладено договір-доручення на продаж акцій Акціонерного товариства «Броварський завод будівельних конструкцій», згідно якого фонд доручає, а підприємство приймає на себе обов'язки продавця державного пакету акцій Акціонерного товариства «Броварський завод будівельних конструкцій».

21.02.1995 року між Фондом комунального майна Київської області та Організацією орендарів Орендного підприємства «Броварський завод будівельних конструкцій» було укладено договір купівлі-продажу державного пакету акцій Акціонерного товариства «Броварський завод будівельних конструкцій», предметом якого є купівля-продаж державного пакету акцій Акціонерного товариства «Броварський завод будівельних конструкцій» у кількості 45408 штук на загальну суму 2270400,00 тис. крб.

17.05.1995 року між Фондом комунального майна Київської області та Організацією орендарів Орендного підприємства «Броварський завод будівельних конструкцій» було укладено договір купівлі-продажу державного пакету акцій Акціонерного товариства «Броварський завод будівельних конструкцій», предметом якого є купівля-продаж державного пакету акцій Акціонерного товариства «Броварський завод будівельних конструкцій» у кількості 15700 штук на загальну суму 785000000,00 крб. Згідно довідки № 13/879 від 18.07.1997 року Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області станом на 17.07.1997 року по ВАТ «Броварський завод будівельних конструкцій» реалізовано 259474 штук акцій, що становить 100 % від статутного фонду, державної частки не має.

Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області № 5-25-11/3 від 30.08.2000 року «Про завершення приватизації Відкритого акціонерного товариства «Броварський завод будівельних конструкцій» завершено процес приватизації Відкритого акціонерного товариства «Броварський завод будівельних конструкцій», доручено Відкритому акціонерному товариству «Броварський завод будівельних конструкцій» здійснити видачу акцій (сертифікатів) покупцям.

30.08.2000 року між РВ ФДМУ по Київській області та ВАТ «Броварський завод будівельних конструкцій» було складено та підписано акт прийому-передачі приватизованого майна Орендного підприємства «Броварський завод будівельних конструкцій», згідно якого продавець передав, а покупець прийняв станом на 01.08.1993 року державне майно вартістю 6899553,00 тис. крб. та майно, яке передане в господарське відання і використовується за призначенням без права відчудження, а саме об'єкти соціально-побутового призначення вартістю 530191,00 тис. крб., державний житловий фонд вартістю 753,00 тис. крб. - всього майна, що підлягає передачі вартістю 6368609,00 тис. крб.

30.08.2000 року. Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області було видано Відкритому акціонерному товариству «Броварський завод будівельних конструкцій» свідоцтво № 3-К, згідно якого майно Орендного підприємства «Броварський завод будівельних конструкцій», правонаступником прав та обов'язків якого є ВАТ «Броварський завод будівельних конструкцій», є колективною власністю акціонерів товариства, які придбали акції відповідно до Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств».

У 2005 році відбулось засідання інвентаризаційної комісії по проведенню інвентаризації державного майна, яке не увійшло до статутного фонду ВАТ «Броварський завод будівельних конструкцій», про що було складено та підписано відповідний протокол, згідно якого встановлено перелік державного майна, яке не увійшло до статутного фонду при приватизації ВАТ «Броварський завод будівельних конструкцій», а саме дитячий садок (інвентарний № 000297, № 000298), база відпочинку (інвентарний № 000296), столова (інвентарний № 000093), медпункт, спортзал (інвентарний № 000061), відеозал з телестудією, гуртожиток (інвентарний № 000299), житловий будинок (інвентарний № 000040).

Згідно ст. 1 Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств» (в редакції чинній на момент затвердження плану приватизації орендного підприємства «Броварський завод будівельних конструкцій») приватизація майна державних підприємств України (надалі - приватизація) - це відчуження майна, що перебуває у загальнодержавній, республіканській (Республіки Крим) і комунальній власності, на користь фізичних та недержавних юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 цього Закону до об'єктів державної власності, що підлягають приватизації, належать: майно підприємств, цехів, виробництв, дільниць, інших підрозділів, що виділяються в самостійні підприємства і є єдиними (цілісними) майновими комплексами; незавершене будівництво; частки (паї, акції), що належать державі у майні господарських товариств та інших об'єднань.

Частиною 2 ст. 24 цього ж Закону (в редакції чинній на момент затвердження плану приватизації орендного підприємства «Броварський завод будівельних конструкцій») товариству покупців, створеному працівниками підприємства згідно з статтею 8 цього Закону, яке стало власником свого підприємства в результаті викупу підприємства, купівлі його на аукціоні, за конкурсом, придбання 51 і більше відсотків акцій, за його згодою відповідний державний орган приватизації безоплатно передає об'єкти соціально-побутового призначення, створені за рахунок коштів фонду соціального розвитку (аналогічних фондів) зазначеного підприємства із зменшенням ціни, за яку було придбано майно підприємства, на суму початкової ціни зазначеного майна. Ці пільги поширюються на викуп державного майна орендними підприємствами.

Ця ж частина 2 ст. 24 Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств» в редакції, чинній на момент завершення процесу приватизації позивача та видачі свідоцтва про право власності на приватизоване майно від 30.08.2000 року № 3-К, передбачала, що за рішенням державного органу приватизації об'єкти соціально-побутового призначення в разі відмови трудових колективів підприємств, що приватизуються, від приватизації цих об'єктів можуть передаватися у комунальну власність відповідних територіальних громад відповідно до законодавства. У разі неможливості утримання за рахунок коштів місцевого бюджету об'єктів соціально-побутового призначення, створених за рахунок коштів фонду соціального розвитку (аналогічних фондів) підприємства, що приватизується, а також за наявності згоди відкритого акціонерного товариства, створеного у процесі приватизації та корпоратизації на базі вказаного підприємства, зазначені об'єкти можуть передаватися у порядку, що встановлюється Фондом державного майна України у безстрокове безоплатне користування такому товариству за умови їх цільового використання та належного утримання і без права продажу. Подальша приватизація таких об'єктів здійснюється відповідно до закону.

У листі № 10-25-2822 від 06.03.2003 року Фонду державного майна України зазначено, що безоплатна передача, яка визначена статтею 24 Закону України «Про приватизацію державного майна», не є відчуженням зазначеного майна, а є підставою для передачі об'єктів соціально-побутового призначення в безоплатне користування.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, чинними на момент виникнення спірних відносин положеннями ст. 24 Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств» передбачались пільги при приватизації майна державних підприємств, що полягала у безоплатній передачі у користуванні об'єктів соціально-побутового призначення при викупі державного майна, та не передбачались взагалі вказані пільги при викупі державного майна орендними підприємствами.

З матеріалів справи вбачається що зазначені обставини вже були предметом розгляду господарського суду під час розгляду справи № 14/181-11 за позовом ПАТ «БЗБК» до РВ ФДМУ по Київській області, за участю третіх осіб - ТОВ «Юл-Ан», Броварської міськради, КП «Броварське МБТІ», ФДМУ про визнання права власності на нерухоме майно. Так, рішенням господарського суду Київської області від 08.02.2012 року у справі № 14/181-11, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.07.2013 року, постановою Вищого господарського суду України від 02.09.2013 року та постановою Верховного Суду України від 14.10.2014 року позивачу відмовлено в позові повністю.

Так, постановою Верховного суду України від 14.10.2014 року у даній справі підтверджено висновок про те, що пільги ст. 24 Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств» щодо набуття спірних об'єктів соціально-побутового призначення на приватизацію орендного підприємства «Броварський завод будівельних конструкцій» не розповсюджувались, відповідно позивач в процесі приватизації права власності на зазначені об'єкти не набув.

Враховуючи висновки Верховного Суду України, позивач повторно звернувся до господарського суду Київської області з позовом про визнання права власності на зазначені спірні об'єкти нерухомого майна з інших підстав - за набувальною давністю в порядку ст. 334 ЦК України. Так, позивач твердить, що більше 10 років відкрито добросовісно користується зазначеними об'єктами без будь-якого визначення свого речового права та без будь-яких рішень власника майна (в особі РВ ФДМУ по Київській області) стосовно витребування від позивача вказаного майна або стосовно розпорядження вказаним майном. Весь цей час позивач вважав вказане майно своєю власністю, ніс тягар щодо його утримання, а відтак, на твердження позивача, отримав право набути вказане майно у власність за набувальною давністю.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, згідно позиції, викладеної в листі Верховного Суду України від 01.07.2013 року «Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ», за нормами ЦК підставами виникнення (набуття) права власності є різні правопороджуючі юридичні факти, або правовідносини.

Право власності може набуватись різними способами, які поділяються на дві групи: первинні, тобто такі, які не залежать від прав попереднього власника на майно, та похідні, за яких право власності на майно переходить до власника від його попередника в порядку правонаступництва.

За Цивільним кодексом України (в подальшому ЦК) до первинного способу набуття права власності відноситься: набуття права власності на новостворену (виготовлену) річ (у т. ч. на об'єкт незавершеного будівництва), на яку раніше не було і не могло бути встановлене нічиє право власності (ст. 331 ЦК); набуття права власності на перероблену річ чи на зібрані плоди або привласнені (добуті) загальнодоступні дари природи, у т. ч. в результаті полювання на диких звірів, вилову риби (ч. 2 ст. 189, статті 332, 333 ЦК); визнання права власності за певних умов на самочинне будівництво (ст. 376 ЦК); набуття права власності на скарб, знахідку, бездоглядну домашню тварину або інше безхазяйне майно, у т. ч. на майно, від якого відмовився або на яке втратив право попередній власник (статті 335, 336, 337, 338, 340, 341, 343 ЦК); набуття права власності на майно добросовісним набувачем від неуповноваженого відчужувача у разі відмови власнику у задоволенні позову про його витребування (статті 330, 388, 389 ЦК); набуття права власності за набувальною давністю на окремі об'єкти (ст. 344 ЦК).

До похідних способів належить набуття цього права: на підставі правочинів (ст. 334 ЦК); в порядку спадкування після смерті громадянина (ст. 1216 ЦК); в порядку правонаступництва при реорганізації юридичної особи (ч. 2 ст. 104, статті 107, 109 ЦК); у випадку приватизації державного майна та майна, що перебуває у комунальній власності (ст. 345 ЦК).

Похідними способами набуття права власності, зазвичай, є різні договори: купівлі-продажу, міни, дарування, ренти, оренди з викупом, а також спадкування майна або правонаступництво щодо майна юридичних осіб або публічно-правових утворень.

Таким чином, підставою первинного способу набуття права власності є правопороджуючі юридичні факти, а для похідного - правовідносини, які виникли на підставі відповідних юридичних фактів.

Цивільний кодекс України розглядає набувальну давність як первинний спосіб набуття права власності. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов.

Так, для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викраденння, шахрайство).

Аналізуючи поняття «добросовісності володіння» як ознаки набувальної давності за ст. 344 ЦК, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений в тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

При набувальній давності тягар доказування добросовісності лягає на зацікавлену сторону - на позивача. Наявність у володільця певної правової підстави для володіння майном виключає можливість набуття права власності за набувальною давністю.

Як зазначалося вище, частина 2 ст. 24 Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств» в редакції, чинній на момент завершення процесу приватизації позивача та видачі позивачу свідоцтва про право власності на приватизоване майно від 30.08.2000 року № 3-К, передбачала, що об'єкти соціально-побутового призначення в разі відмови трудових колективів підприємств, що приватизуються, від приватизації цих об'єктів можуть передаватися у комунальну власність відповідних територіальних громад. Також за наявності згоди утвореного відкритого акціонерного товариства зазначені об'єкти можуть передаватися у порядку, що встановлюється Фондом державного майна України у безстрокове безоплатне користування такому товариству за умови їх цільового використання та належного утримання і без права продажу.

Таким чином, і здійснення передачі в комунальну власність територіальної громади, і здійснення передачі в беоплатне користування відкритому акціонерному товариству закон передбачав за рішенням державного органу приватизації та у порядку, що встановлюється Фондом державного майна України.

Відповідно до пунктів 1, 2 чинного на момент передання спірного майна позивачу Типового положення про регіональне відділення Фонду державного майна України, затвердженого наказом Фонду державного майна України, від 30.10.1992 року № 464 (типове положення втратило чинність 09.10.2002 року), Регіональне відділення Фонду державного майна України є державним органом, який здійснює державну політику в сфері приватизації державного майна, виступає орендодавцем майнових комплексів у відповідному регіоні (області) України, Республіці Крим, містах Києві та Севастополі. Відділення у своїй діяльності підпорядковане й підзвітне Фонду державного майна України (далі Фонду). Відділення керується у своїй діяльності Конституцією і Законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, наказами Фонду та цим Положенням. У межах своєї компетенції відділення організує виконання законодавчих і нормативних актів і здійснює систематичний контроль за їх виконанням.

Частиною другою ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, а отже і РВ ФДМУ по Київській області та його посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

19.05.1999 року спільним наказом Фонду державного майна України та Міністерства економіки України від 19.05.1999 року № 908/68 було затверджено Положення про управління державним майном, яке не увійшло до статутних капіталів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі.

Згідно до пунктів 1.3, 1.4.1 вказаного Положення, по-перше, було визначено перелік способів управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі, а саме: здійснення приватизації відповідно до Законів України «Про приватизацію державного майна», «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», Державної програми приватизації на 1999 рік, затвердженої Указом Президента України від 27.02.99 N 209/99, та інших нормативно-правових актів про приватизацію; передача майна в оренду відповідно до Закону України «Про оренду державного та комунального майна»; передача майна у комунальну власність у порядку, передбаченому Законом України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності»; передача майна в управління центральних та місцевих органів виконавчої влади у порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.98 N 1482; передача майна господарським товариствам на умовах договору схову.

При визначенні способу управління попередньо аналізуються висновки інвентаризаційних комісій про результати інвентаризації державного майна, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств, але перебуває на їх балансі. Пріоритетним при обранні способу управління державним майном є спосіб його приватизації. Якщо відповідне державне майно не підлягає приватизації, то застосовуються наступні за черговістю способи управління.

Як вірно вказав суд першої інстанції, станом на дату фактичного передання позивачу спірного майна 30.08.2000 року жоден із вищезазначених способів управління регіональним відділенням ФДМУ по Київській області в установленому порядку не був обраний та реалізований, зокрема, спірні об'єкти соціально-побутового призначення не були позивачу передані в оренду або на умовах договору схову.

Крім того, пунктом 1.4.2 зазначеного положення, було визначено, що при потребі обрання іншого з перерахованих способів управління державним майном та за умови відповідності обраного в даному разі способу чинному законодавству державні органи приватизації створюють комісію, залучаючи фахівців відповідного органу приватизації, відповідного галузевого міністерства (іншого центрального органу виконавчої влади), органу місцевого самоврядування (місцевої державної адміністрації) та представників господарських товариств тощо. На підставі висновку комісії видається наказ державного органу приватизації, яким визначається спосіб управління майном.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, комісія з визначення іншого, ніж перераховані в пункті 1.4 положення, способу управління державним майном, не створювалась, наказ державного органу приватизації, в даному випадку РВ ФДМУ по Київській області, не видавався. У наказі від 30.08.2000 року № 5-25-11/13 «Про завершення приватизації відкритого акціонерного товариства «Броварський завод будівельних конструкцій», на виконання якого позивачу було видано свідоцтво від 30.08.2000 року №3-К про колективну власність акціонерів ВАТ «БЗБК» на майно орендного підприємства Броварський завод будівельних конструкцій, також відсутнє визначення способу управління державним майном, яке не увійшло до статутного фонду господарського товариства у процесі приватизації. По закінченню процесу приватизації між позивачем та РВ ФДМУ по Київській області також не укладалось жодних правочинів, які б врегульовували форму речових прав позивача на спірні об'єкти нерухомого майна.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірне нерухоме майно було передано позивачу за актом ненормативного характеру - актом прийому-передачі приватизованого майна орендного підприємства «Броварський завод будівельних конструкцій» від 30.08.2000 року, який не є правочином і сам по собі (без відповідного наказу РВ ФДМУ по Київській області або без відповідного договору купівлі-продажу, оренди, схову тощо) не породжує для сторін права та обов'язки, в тому числі не визначає для позивача правової форми володіння та користування спірними державними об'єктами соціально-побутового призначення у вигляді повного господарського відання.

Таким чином, місцевим господарським судом вірно встановлено факт безтитульного набуття позивачем спірних об'єктів нерухомого майна. Враховуючи те, що згідно пунктів 8, 14.3 Плану приватизації орендного підприємства «Броварський завод будівельних конструкцій», затвердженого наказом Фонду комунального майна області Київської обласної ради народних депутатів № 68-П від 29.10.1993 року об'єктом приватизації було майно Орендного підприємства «Броварський завод будівельних конструкцій», в тому числі спірні об'єкти соціально-побутового призначення (перелік яких наведений в пункті 8 Плану приватизації), і Планом об'єктів, що не підлягають приватизації, визначено не було (пункт 14.3 Плану приватизації), судова колегія апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що майно було набуте позивачем добросовісно і з 30.08.2000 року позивач правомірно вважав його своєю власністю. Така ж позиція викладена у постанові ВГСУ від 20.03.2013 року у справі № 32/536-56/251.

З матеріалів справи вбачається що у відповідності до наказу Міністерства будівництва УРСР від 28.06.1989 року дитячі ясла №14 та дитячі ясла №22 об'єднані в один дитячий заклад №22 «Трембіта».

Разом із тим, як вірно вказав суд першої інстанції, реалізуючи своє право власника, РВ ФДМУ по Київській області в 2011 році у відповідності до пунктів 1.3, 1.4, 1.4.1 Положення про управління державним майном, яке не увійшло до статутних капіталів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі, затвердженого наказом від 19.05.1999 року № 908/68, обрало спосіб управління державним майном, що було передано ВАТ «БЗБК» та перебувало на його балансі. За результатами підсумкового засідання робочої групи від 28.04.2011 року прийняло рішення про передачу до комунальної власності гуртожитку по вул. Гагаріна 17, дитячого садка №22 по вул. Незалежності 6 та житлового будинку по вул. Грушевського 17 (лист РВ ФДМУ по Київській області від 11.04.2011 року № 08-11-793).

Рішенням Броварської міської ради Київської області № 253-10-06 від 21.07.2011 року «Про надання згоди на безоплатне прийняття у комунальну власність територіальної громади м. Бровари гуртожитку по вул. Гагаріна 12-а та ДНЗ «Трембіта» надано згоду на безоплатне прийняття у комунальну власність територіальної громади м. Бровари гуртожитку по вул. Гагаріна 12-а та дошкільного навчального закладу «Трембіта» по бульв. Незалежності 8-а та по вул. Гагаріна, 14-а в м. Бровари Київської області, що перебувають у державній власності та на балансі ВАТ «БЗБК».

Рішенням Броварської міської ради Київської області № 305-11-06 від 18.08.2011 року «Про безоплатне прийняття у комунальну власність територіальної громади м. Бровари ДНЗ «Трембіта» вирішено прийняти безоплатно у комунальну власність територіальної громади м. Бровари дошкільний навчальний заклад «Трембіта» по бульв. Незалежності, 8-а та по вул. Гагаріна, 14-а в м. Бровари Київської області, доручено комісії по передачі вказаного об'єкту здійснити передачу з балансу ВАТ «БЗБК» на баланс управління освіти Броварської міської ради.

Рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради від 11.10.2011 року № 526 «Про затвердження складу комісій по прийманню-передачі об'єктів у комунальну власність територіальної громади м. Бровари» затверджено склад комісії з передачі ДНЗ «Трембіта» (в тому числі голова наглядової ради ВАТ «БЗБК» Худенко М.О. за згодою). Рішенням виконавчого комітету Броварської міськради від 13.12.2011 року № 659 «Про затвердження акту приймання-передачі об'єкту у комунальну власність» затверджено акт приймання-передачі у комунальну власність територіальної громади м. Бровари дошкільного навчального закладу «Трембіта» по бульв. Незалежності, 8-а та по вул. Гагаріна, 14-а в м. Бровари Київської області.

Рішенням Броварської міської ради від 26.12.2013 року № 1121-41-06 «Про безоплатне прийняття у комунальну власність територіальної громади м. Бровари гуртожитку по вул. Гагаріна 12-А» вирішено прийняти безоплатно у комунальну власність територіальної громади м. Бровари гуртожитку по вул. Гагаріна 12-А що перебуває у державній власності та на балансі ПАТ «Броварський ЗБК».

Рішенням виконкому Броварської міськради від 04.03.2014 року № 151 «Про затвердження складу комісії по прийманню-передачі об'єкту у комунальну власність територіальної громади м. Бровари» затверджено склад комісії з передачі. Рішенням виконкому Броварської міськради від 15.04.2014 року № 228 «Про затвердження акту приймання-передачі об'єкту у комунальну власність територіальної громади м. Бровари гуртожитку по вул. Гагаріна 12-А» затверджено акт приймання-передачі та вирішено оформити право власності на гуртожиток за територіальною громадою м. Бровари.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, судова колегія апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначені обставини унеможливлюють набуття позивачем права власності на спірні об'єкти, а саме: п'ятиповерхову будівлю гуртожитку літ «А» площею 4103 кв.м. за адресою м. Бровари, вул. Гагаріна 12-А, будівлю дитячого садка №22 «Трембіта» площею 1963,7 кв.м. за адресою м. Бровари, бульвар Незалежності 8-А; двоповерхову будівлю дитячого садка «Малятко» літ «А-2» площею 916,5 кв.м. за адресою м. Бровари. вул. Гагаріна 14-А, оскільки на момент розгляду справи право власності у встановленому законом порядку власником вирішено передати іншій особі - територіальній громаді м. Бровари.

Колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що вищеперераховані рішення Броварської міської ради та виконкому Броварської міськради є чинними та у судовому порядку не скасовані. В матеріалах справи такі докази відсутні.

До того ж, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Закон України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» (далі - Закон) забезпечення реалізації конституційного права на житло мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, здійснюється з дотриманням таких підходів: всі гуртожитки, на які поширюється дія цього Закону, підлягають передачі у власність територіальних громад; передача гуртожитків у власність територіальних громад відповідно до цього Закону має бути здійснена в строки, передбачені державною програмою передачі гуртожитків у власність територіальних громад; рішення про передачу гуртожитків, на які поширюється дія цього Закону, у власність територіальних громад приймає орган, уповноважений управляти державним майном, інший орган, якому передано в користування державне майно, або суд.

Пунктом 3 розділу VIII Прикінцевих положень Закону передбачено, що з метою захисту житлових прав мешканців гуртожитків, недопущення їх виселення із займаних жилих приміщень, недопущення відчуження гуртожитків, які будувалися за державні кошти, встановлено мораторій на відчуження (крім передачі у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських рад) гуртожитків, які перебувають у повному господарському віданні або оперативному управлінні підприємств, організацій, установ незалежно від форм власності, або увійшли до статутних фондів акціонерних чи колективних підприємств, створених у процесі приватизації чи корпоратизації, протягом строку реалізації державної програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад, але не менше одинадцяти років з дня опублікування цього Закону. Цей мораторій діє на відчуження у будь-який спосіб зазначених гуртожитків як цілісних майнових комплексів або їх окремих будівель, споруд, жилих та нежилих приміщень та іншого майна на користь фізичних чи юридичних осіб.

Таким чином, помилковими є доводи позивача, щодо можливості визнання за ним права власності на спірний гуртожиток за набувальною давністю з огляду на встановлення законодавцем мораторію на відчуження гуртожитків згідно п. 3 розділу VIII Прикінцевих положень Закон України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків».

Що стосується іншої умови набуття права власності за набувальною давністю - відкритого володіння, судова колегія зазначає наступне. Відкрите володіння це очевидне для всіх інших осіб володіння майном, при цьому володілець має ставитись до цього майна, як до свого власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги (лист Верховного Суду України від 01.07.2013 року «Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ»).

Так, як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції з серпня 2000 року позивач відкрито, з відома Фонду державного майна та територіальної громади міста Бровари, а також з відома всіх третіх осіб володіє та користується спірними об'єктами нерухомого майна, а саме: базою відпочинку «Дружба», загальною площею 708,6 кв.м., за адресою Київська обл., Броварський район, с. Пухівка, вул. Набережна 13; двоповерховою будівлею спортзалу літ « 63» площею 1101,8 кв.м. за адресою м. Бровари, Промвузол, вул. Порошкова 2; двоповерховою будівлею їдальні літ « 71» площею 1183,7 кв.м. за адресою Київська обл., м. Бровари, Промвузол, вул. Порошкова 2, та несе тягар їх утримання.

Зазначені об'єкти перебували та перебувають на балансі позивача, про що свідчать залучені до матеріалів справи копії балансів та бухгалтерських довідок позивача. Баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна та обсягу фінансових зобов'язань на конкретну дату. Баланс не визначає підстав знаходження майна у власності (володінні) підприємства (пункт 7 роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 02.04.1994 року, № 02-5/225 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з судовим захистом права державної власності»), однак є підтвердженням того, що позивач з моменту завершення приватизації весь час здійснює фактичне володіння, користування зазначеним нерухомим майном, власними силами та за власні кошти здійснює утримання вказаних об'єктів (така ж позиція викладена у постанові ВГСУ від 20.03.2013 року у справі № 32/536-56/251).

З матеріалів справи вбачається, що в 1996 році комісією у складі представників зокрема відділу земельних ресурсів, Інституту землеустрою, Пухівської сільської ради складено та підписано акт визначення та погодження меж існуючих баз відпочинку підприємств та організацій міст Києва та Бровари, в якому визначено межі бази відпочинку «Дружба» Броварського заводу будівельних конструкцій. 17.01.1997 року позивач на підставі рішення Пухівської сільської ради від 30.08.1996 року отримав державний акт на право постійного користування землею І-КВ № 003824 на земельну ділянку площею 1,4 га на території Пухівської сільської ради під існуючу базу відпочинку, за яку продовжує належним чином сплачувати, про що свідчать залучені до матеріалів справи копії податкових декларацій з плати за землю з відомостями про наявні земельні ділянки, податковими розрахунками земельного податку, розрахунками земельного податку на земельні ділянки населених пунктів, яким встановлено грошову оцінку, відомостями про наявність документів про землю, копія витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 10.02.2009 року, відповідні копії платіжних доручень тощо.

В матеріалах справи також містяться копії кадрових наказів, штатних розкладів за період з 1992 до 2010 років, з яких вбачається, що працівники бази відпочинку «Дружба» були працівниками БЗБК та отримували на заводі заробітну платню згідно штатного розкладу. В 2004 році за замовленням позивача виготовлено технічний паспорт на базу відпочинку «Дружба», що знаходиться в с. Пухівка Броварського району, в якому зазначено власника об'єкту - ВАТ «БЗБК».

В 2008 році за замовленням позивача виготовлено технічний паспорт на комплекс будівель заводу БЗБК за адресою вул. Порошкова 2, в м. Бровари, в тому числі будівлі літ. « 63» - спортзал площею 1101,8 кв.м. та будівлю літ. « 71» - їдальню площею 1183,7 кв.м. 11.08.1998 року позивач на підставі рішення Броварської міськради від 14.05.1998 року отримав державний акт на право постійного користування землею І-КВ № 000597 на земельну ділянку площею 20,229 га за адресою м. Бровари вул. Порошкова 2 для обслуговування існуючих споруд, за яку продовжує належним чином сплачувати, про що свідчать залучені до матеріалів справи копії податкових декларацій з плати за землю з відомостями про наявні земельні ділянки, податковими розрахунками земельного податку, розрахунками земельного податку на земельні ділянки населених пунктів, яким встановлено грошову оцінку, відомостями про наявність документів про землю, копія витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 10.02.2009 року, відповідні копії платіжних доручень тощо.

Таким чином, судова колегія апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач відкрито володів вказаним майном.

Щодо такої умови набуття права власності за набувальною давністю, як володіння майном безперервно протягом встановлених законом строків, судова колегія зазначає наступне.

Як вірно вказав суд першої інстанції, цей строк відповідно до ст. 344 ЦК України для нерухомого майна встановлений тривалістю десять років, для рухомого майна - п'ять років. За загальним правилом право власності за набувальною давністю виникає з моменту спливу строків, зазначених у частинах 1, 3 ст. 344 ЦК України. Але сам по собі сплив строку набувальної давності не є достатньою підставою для набуття володільцем права власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби та цінні папери.

Аналіз ст. 344 ЦК України у сукупності, зокрема, з нормами ч. 3 ст. 335, ч. 3 ст. 1157 ЦК України, дає підстави для висновку, що законодавець лише приблизно визначив коло об'єктів набувальної давності, вказавши на можливість набуття рухомих і нерухомих речей, включаючи земельні ділянки, транспортні засоби і цінні папери, та не зазначивши винятки.

Окремі групи об'єктів набувальної давності мають особливий статус: нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери.

Так, закон передбачає, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (ч. 4 ст. 344 ЦК України), тобто для набуття права власності на ці об'єкти володілець повинен звернутись до суду. Набрання рішенням суду законної сили є підставою для виникнення права власності на зазначені види майна, крім нерухомого, право власності на яке підлягає державній реєстрації. На цей вид майна право власності за набувальною давністю виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Відповідно до пунктів 1, 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України при розгляді справ про набуття права власності за набувальною давністю правила ст. 344 ЦК України поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року, то набувальна давність може застосовуватись для набуття права власності на майно, володіння яким почалося не раніше 1 січня 2001 року. Тобто, набувальна давність щодо об'єктів нерухомості могла застосовуватись лише після 1 січня 2011 року, а щодо рухомого майна - після 1 січня 2006 року.

Вказана правова позиція міститься і в ухвалі Верховного Суду України від 20 лютого 2008 р. у справі № 6-27245св07. Так, Верховний Суд України дійшов висновку, що визнання судом права власності за набувальною давністю не може мати місце раніше 1 січня 2011 року (щодо нерухомого майна). А отже заявлені до настання цієї дати позови задоволенню не підлягають. З урахуванням зазначеної позиції слід зауважити, що якщо строк давністного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то в строк, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк після 1 січня 2001 року. У той же час, якщо строк давністного володіння почався після цієї дати - 1 січня 2001 року, то в строк набувальної давності цей період зараховується повністю.

Згідно до ст. 392 ЦК України право на звернення до суду про визнання права власності на майно належить власнику, чиє існуюче право не визнається іншою особою. Так, вважаючи себе власником спірних об'єктів нерухомого майна, позивач в листопаді 2011р. звертався з позовом до господарського суду про визнання за ним права власності. Рішеннями судів першої, апеляційної та касаційних інстанцій у справі № 14/181-11 позивачу було в позові відмовлено та встановлено, що спірні об'єкти не були набуті позивачем в процесі приватизації, як він вважав, подаючи позов, а продовжують перебувати в державній власності.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позивач добросовісно, відкрито, безперервно володіє та користується спірними об'єктами нерухомого майна протягом строку, який встановлений законом для виникнення права звернення до суду про набуття права власності за набувальною давністю.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України та те, що спірні об'єкти нерухомого майна можуть бути об'єктом набувальної давності, позивач добросовісно, відкрито, безперервно володіє ними протягом встановлених законом строків (більше десяти років), та відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності, судова колегія апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції що зазначене є підставою для первинного набуття позивачем права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України, а тому місцевий господарський суд правомірно задовольнив позов частково та визнав за позивачем за набувальною давністю право власності на базу відпочинку «Дружба», будівлю спортзалу двоповерхову літера « 63» та будівлю їдальні двоповерхову літера « 71».

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційних скаргах ПАТ«Броварський завод будівельних конструкцій» та Першого заступника прокурора Київської області, на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Київської області від 20.04.2015 року, прийняте після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Таким чином, в задоволенні апеляційних скарг ПАТ«Броварський завод будівельних конструкцій» та Першого заступника прокурора Київської області, слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 20.04.2015 року залишити без змін.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області на рішення господарського суду Київської області від 20.04.2015 року у справі № 911/632/15 залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Броварський завод будівельних конструкцій» на рішення господарського суду Київської області від 20.04.2015 року у справі № 911/632/15 залишити без задоволення.

3. Рішення господарського суду Київської області від 20.04.2015 року у справі № 911/632/15 залишити без змін.

4. Матеріали справи № 911/632/15 повернути до господарського суду Київської області.

Головуючий суддя О.І. Лобань

Судді Р.В. Федорчук

А.Г. Майданевич

Дата підписання 26.06.2015 року