РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2015Справа №910/7541/15-г

За позовом Управління Державної автомобільної інспекції Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві
до Комунального підприємства виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Київдорсервіс"
про стягнення 158 949,15 грн.
Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача не з'явився
від відповідача Омельченко Р.В. (дов. № 7/1228 від 09.06.2015 року)

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 09 червня 2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Управління Державної автомобільної інспекції Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві (надалі по тексту - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Київдорсервіс" (надалі по тексту - відповідач) про стягнення 158 949,15 грн., в тому числі 134 493,58 грн. пені, 24 455,57 грн. штрафу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.03.2015 року порушено провадження у справі № 910/7541/15-г та призначено справу до розгляду на 07.05.2015 року.

05.05.2015 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

Представник відповідача в судове засідання 07.05.2015 року не з'явився, вимоги ухвали суду від 30.03.2015 року не виконав, письмового відзиву на позов не надав, про причини своєї неявки суд не повідомив, про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

У судовому засіданні 07.05.2015 року представник позивача надав клопотання про продовження строків розгляду спору.

Розглянувши подане позивачем 07.05.2015 року клопотання про продовження строків розгляду спору, суд приходить до висновку про його задоволення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.05.2015 року розгляд справи було відкладено на 02.06.2015 року, у зв'язку з неявкою відповідача та необхідністю подання додаткових доказів у справі.

02.06.2015 року представник відповідача через відділ діловодства Господарського суду міста Києва надав відзив на позовну заяву. У поданому відзиві представник відповідача заперечував проти заявлених позовних вимог, посилаючись на пропуск позивачем позовної давності щодо нарахування неустойки (штрафу).

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 02.06.2015 року винесено ухвалу про відкладення розгляду справи на 09.06.2015 року.

08.06.2015 року представник позивача через відділ діловодства Господарського суду міста Києва подав клопотання про відкладення розгляду справи. В обґрунтування поданого клопотання позивач посилався на неможливість його прибуття в судове засідання, у зв'язку з його участю у іншому судовому засіданні.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може не брати до уваги доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-четвертою статті 28 Господарського процесуального кодексу України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 Господарського процесуального кодексу України).

Зважаючи на необґрунтованість доводів позивача, суд відмовляє у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача в судовому засіданні 09.06.2015 року надав письмові пояснення по суті спору, відповідно до яких заперечував проти заявлених позовних вимог, посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності.

Розглянувши подані сторонами матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.06.2014 року по справі № 910/10615/14 за позовом Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві до Комунального підприємства "Київдорсервіс" про стягнення 991 116,41 грн. позов задоволено, а саме стягнуто з Комунального підприємства "Київдорсервіс" на користь Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві 897 728 (вісімсот дев'яносто сім тисяч сімсот двадцять вісім) грн. 09 коп. заборгованості з оплати орендних платежів; 93 388 (дев'яносто три тисячі триста вісімдесят вісім) грн. 32 коп. заборгованості за отримані комунальні послуги та 19 822 (дев'ятнадцять тисяч вісімсот двадцять дві) грн. 33 коп. судового збору.

Відповідно до частини 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Під час розгляду вищевказаної справи Господарським судом міста Києва було встановлено, що 18.12.2009 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України (далі - Регіональне відділення, орендодавець) та КП "Київдорсервіс" (орендар) укладено Договір оренди, за умовами якого:

-орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлові приміщення (майно) загальною площею 462,10 кв.м., яке розміщене за адресою: м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 54 (341,80 кв.м. - на другому поверсі та 120,30 кв.м. на цокольному поверсі будівлі), що перебуває на балансі Управління ДАІ (балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 30.06.2009, і становить 4 949 460 грн. без ПДВ (пункт 1.1 Договору оренди);

-орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 486 (зі змінами), і становить без ПДВ за базовий місяць оренди за червень 2009 року - 61 868,25 грн. Керуючись пунктами 20 та 32 Порядку проведення конкурсу на право оренди державного майна, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 13.10.2004 № 2149, та протоколом від 27.11.2009 № 2 розмір орендної плати встановлюється на умовах, запропонованих орендарем, - 61 868,25 грн. без ПДВ за базовий місяць (червень 2009 року). Орендна плата за перший місяць оренди (за грудень 2009 року) встановлюється шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень місяць 2009 року (пункт 3.1 Договору оренди);

-орендна палата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 50% до 50% щомісяця не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України, і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж (пункт 3.6 Договору оренди);

-у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 3% від суми заборгованості (пункт 3.8 Договору оренди);

-орендар зобов'язується своєчасно й у повному обсязі сплачувати орендну плату (пункт 5.3 Договору оренди);

-орендодавець зобов'язується передати орендарю в оренду майно згідно з Договором оренди за актом приймання-передачі орендного майна, який підписується одночасно з Договором оренди (пункт 7.1 Договору);

-орендодавець зобов'язується здійснювати витрати, пов'язані з утриманням орендованого майна, а протягом 15 (п'ятнадцяти) робочих днів після підписання Договору оренди укласти з балансоутримувачем орендованого майна договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю (пункт 5.11 Договору оренди);

-Договір оренди укладено строком на 1 рік, що діє з 18.12.2009 до 18.12.2010 включно (пункт 10.1 Договору оренди).

На виконання умов Договору оренди 18.12.2009 Регіональним відділенням та сторонами підписано та скріплено печатками юридичних осіб акт приймання-передачі орендного майна, відповідно до пункту 1 якого орендодавець згідно з Договором оренди передає, а орендар приймає в строкове платне користування майно - нежитлове приміщення площею 462,10 кв.м., що розміщене за адресою: м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 54 та перебуває на балансі Управління ДАІ.

На підставі пункту 5.11 Договору 01.10.2010 Управління ДАІ (балансоутримувач) та КП "Київдорсервіс" (орендар) укладено Договір № К-4764, за умовами якого:

-балансоутримувач забезпечує обслуговування та експлуатацію будівлі, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 54 (будівля), в якій орендарю передано в оренду згідно з Договором оренди частину нежитлового приміщення площею 462,10 кв.м., а орендар відшкодовує балансоутримувачу експлуатаційні витрати та витрати за надані комунальні послуги, інші витрати відповідно до умов Договору № К-4764, пропорційно займаної площі в будівлі. Орендар користується нежитловим приміщенням площею 462,10 кв.м. (341,80 кв.м. на другому поверсі та 120,30 кв.м. на цокольному поверсі будівлі), вартість якого за звітом про незалежну оцінку станом на 30.06.2009 становить 4 949 460 грн. відповідно до плану розміщення приміщення відповідно до Договору № К-4764. Орендоване приміщення використовується для розміщення технологічного обладнання та обслуговуючого персоналу центрального пункту керування автоматизованої системи керування дорожнім рухом (пункт 1.1 Договору № К-4764);

-орендар зобов'язується перераховувати на рахунок балансоутримувача будівлі відшкодування плати за експлуатаційні та комунальні послуги, податку на землю та користування ліфтом на протязі 5 (п'яти) банківських днів після отримання рахунку та акта наданих послуг, але не пізніше 25 числа місяця, кожного місяця (підпункт 2.2.3 пункту 2.2 Договору № К-4764);

-балансоутримувач має право стягувати в установленому порядку прострочену заборгованість з платежів, що наведені в підпункті 2.2.3 пункту 2.2 Договору (підпункт 3.1.2 пункту 3.1 Договору № К-4764);

-Договір № К-4764 набирає чинності з 01.10.2010 по 31.12.2010 включно (пункт 5.1 Договору № К-4764).

Договором від 21.06.2011 № 4764/02 внесено зміни до Договору оренди, зокрема, продовжено термін дії останнього до 18.12.2011.

Крім того, Договором від 20.05.2013 № 4764/03 внесено зміни до Договору оренди, а саме:

-орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування держане нерухоме майно - частину нежитлових приміщень (майно) загальною площею 211,38 кв.м., яке розміщене за адресою: м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 54, що перебуває на балансі Управління ДАІ (балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 30.06.2009 і становить 2 491 846,80 грн. без ПДВ (пункт 1.1 Договору оренди);

-орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 486 (зі змінами), і становить без ПДВ за базовий місяць оренди за грудень 2012 року - 36 678,85 грн. Орендна плата за перший місяць оренди (за грудень 2012 року) встановлюється шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за грудень місяць 2009 року (пункт 3.1 Договору оренди);

Разом з цим, сторони домовилися, що Договір від 20.05.2013 № 4764/03 вступає в силу з 29.12.2012 і діє протягом всього строку дії Договору оренди.

Судом встановлено, що КП "Київдорсервіс" не було сплачено орендну плату на загальну суму 737 519,58 грн. за такі періоди: з 01.04.2012 по 30.04.2012 - 51459,65 грн.; з 01.05.2012 по 31.05.2012 - 51 305,27 грн.; з 01.06.2012 по 30.06.2012 - 51 151,35 грн.; з 01.07.2012 по 31.07.2012 - 51 049,04 грн.; з 01.08.2012 по 31.08.2012 - 50 895,90 грн.; з 01.09.2012 по 30.09.2012 - 50 946,80 грн.; з 01.10.2012 по 31.10.2012 - 50 946,80 грн.; з 01.11.2012 по 30.11.2012 - 50 895,85 грн.; з 01.12.2012 по 31.12.2012 - 48 547,09 грн.; з 01.01.2013 по 31.01.2013 - 25 726,54 грн.; з 01.02.2013 по 28.02.2013 - 25 700,82 грн.; з 01.03.2013 по 31.03.2013 - 25 700,82 грн.; з 01.04.2013 по 30.04.2013 - 25 700,82 грн.; з 01.05.2013 по 31.05.2013 - 23 726,53 грн.; з 01.06.2013 по 30.06.2013 - 25 726,53 грн.; з 01.07.2013 по 31.07.2013 - 25 700,80 грн.; з 01.08.2013 по 31.08.2013 - 25 520,89 грн.;з 01.09.2013 по 30.09.2013 - 25 520,89 грн.; з 01.10.2013 по 31.10.2013 - 25 622,97 грн. та з 01.11.2013 по 31.11.2013 - 25 674,22 грн.

Крім того, КП "Київдорсервіс" не сплатило також 93 388,32 грн. витрат за отримані комунальні послуги.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, вимоги про стягнення пені та неустойки у справі № 910/10615/14 ним не заявлялись.

Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача 134 493,58 грн. пені, 24 455,57 грн. штрафу.

Відповідач проти позову заперечив, посилаючись на пропуск позивачем позовної давності щодо нарахування неустойки (штрафу).

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з статтею 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до пункту 1 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з частиною 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до частини 1 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Пунктами 1, 4 статті 286 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.06.2014 року по справі № 910/10615/14 за позовом Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві до Комунального підприємства "Київдорсервіс" про стягнення 991 116,41 грн. позов задоволено

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з статтею 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Враховуючи прострочення відповідачем виконання зобов'язань за договором, позивач правомірно просить суд стягнути з відповідача штрафні санкції у вигляді пені та штрафу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем заявлено про застосування позовної давності.

У пунктах 2.2., 2.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", за змістом частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 Цивільного кодексу України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв'язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 3 статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з пунктом 3.7. Договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6. співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості зо кожний день прострочення, уключаючи день оплати.

Відповідно до пункту 3.8. Договору у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 3 % від суми заборгованості.

Як роз'яснено у пункті 4.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін. При цьому, однак, слід мати на увазі положення частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, за якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором). Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за угодою сторін, тому, зокрема, умови договору, за якими сторони встановили, що така давність обчислюється не з моменту прострочення платежу, а з іншої дати, що визначається шляхом зворотного відрахування шести місяців від дати пред'явлення вимоги, суперечать вимогам закону і не застосовуються судом.

Наведеної правової позиції дотримується також Верховний Суд України при здійсненні перегляду судових рішень господарських судів у справах зі спорів про стягнення пені (постанови ВСУ від 27.04.2012 року у справі №13/110-11 та від 30.09.2014 року у справі № 904/9083/13).

Водночас, відповідно до частини 5 статті 261 Цивільного кодексу України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно з частиною 1 статті 259 Цивільного кодексу України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Однак, з матеріалів справи не вбачається, що між сторонами укладено договір про збільшення річного строку позовної давності по вимогам про стягнення пені та штрафу.

Таким чином, з врахуванням змісту частини 3 статті 549 Цивільного кодексу України та пункту 4.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", вимоги позивача про стягнення пені, нарахованої з 01.04.2012 року по 31.11.2013 року, то строк позовної давності по ним закінчився 31.14.2014 року, в той час як позов у даній справі подано лише 26.03.2015 року.

Крім того, як роз'яснено у пункті 4.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2014 року №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", визнання боржником основного боргу, в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, неустойки, процентів за користування коштами), а так само й вимог щодо відшкодування збитків і, відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами.

Визнання боржником свого боргу після спливу позовної давності не свідчить про переривання перебігу такої давності.

Само по собі визнання боржником основного боргу не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (про сплату пені), а, відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за вимогами про стягнення пені.

Разом з тим, в пункті 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" роз'яснено, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини 5 статті 267 Цивільного кодексу України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску строку позовної давності. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Закон не визначає, з чиєї ініціативи суд визнає причини пропущення позовної давності поважними. Як правило, це здійснюється за заявою (клопотанням) позивача з наведенням відповідних доводів і поданням належних та допустимих доказів. Відповідна ініціатива може виходити й від інших учасників судового процесу, зокрема, прокурора, який не є стороною у справі. Висновок про застосування позовної давності відображається у мотивувальній частині рішення господарського суду.

Проте, позивачем обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову не наведено, заяв чи клопотань про поновлення (відновлення) строків позовної давності не подано.

За таких обставин, позовні вимоги Управління Державної автомобільної інспекції Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві задоволенню не підлягають.

Відшкодування судових витрат відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на позивача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись статтями 4, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові Управління Державної автомобільної інспекції Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 15.06.2015

Суддя С.В. Стасюк