ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23.06.15р. Справа № 904/4135/15
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Главкондитер", м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Геліос", м. Нікополь Дніпропетровської області

про стягнення 28 749 грн. 82 коп.

Суддя Рудь І.А.

Представники:

від позивача: не зявився;

від відповідача: не зявився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Главкондитер" звернулось до господарського суду з позовом, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Геліос" заборгованість в розмірі 28 749 грн. 82 коп., з яких: 25 737 грн. грн. 48 коп. - основний борг, 3 012 грн. 34 коп. - пеня, відповідно до умов договору дистриб'юції від 27.01.2015р. № 118/01-15.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх господарських зобов'язань.

Відповідач явку повноважного представника в призначені судові засідання не забезпечив та не надав витребувані судом документи.

На адресу суду повернулися конверти з ухвалами, що направлялися на адресу відповідача з відміткою поштового відділення: „Повернуто за закінченням строку зберігання.

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача, тому що позовна заява з доданими до неї документами і ухвали суду направлялися за юридичною адресою, зазначеною у позовній заяві, яка співпадає з адресою місцезнаходження юридичної особи відповідача, що значаться у спеціальному витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 18.05.2015р., наданого за електронним запитом суду. Згідно стаття 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

В судове засідання 23.06.2015р. представник позивача не зявився.

09.06.2015р. на адресу суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи без участі представника ТОВ „Главкондитер.

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача, оскільки про час та місце розгляду справи останній повідомлений в судовому засіданні 09.06.2015р.

Відповідно до ст.75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В порядку ст. 85 ГПК України, у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

встановив:

27.01.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Главкондитер" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Геліос" (дистрибютор) укладено договір дистрибюції № 11801-15 (надалі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобовязався протягом дії даного Договору поставляти дистрибютору продукти харчування (надалі - товар) окремими партіями за цінами, в асортименті та кількості, які узгоджуються сторонами у накладних, що є невідємною частиною Договору, а дистрибютор зобовязався прийняти товар та оплатити його на умовах, визначених даним Договором (п. 1.1 Договору).

За умовами п. 7.1 Договору, він вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31.12.2015р.

Згідно п. 1.2 Договору місцем поставки є склад дистрибютора. Доставка до місця поставки здійснюється за рахунок постачальника.

Строк поставки, асортимент та ціну на кожну окрему партію попередньо узгоджуються сторонами через торгового представника постачальника (п. 1.3 Договору).

Ціни на товари, що поставляються по даному Договору, зазначені в накладних, які є невідємною частиною даного Договору (п. 1.4 Договору).

Пунктом 1.6 Договору передбачено, що передача товару постачальником та його приймання дистрибютором оформлюється підписанням уповноваженими кільцевою довіреністю особами накладних.

Згідно п. 2.2 Договору дистрибютор зобовязаний провести повний розрахунок за отриману за накладною партію товару з відстрочкою платежу протягом 21 календарного дня. Розрахунок здійснюється в гривнях шляхом перерахування суми вартості партії товару на поточний рахунок постачальника.

За умовами п. 4.1 Договору накладні, за якими передається товар по даному Договору, а також додаткові угоди та інші двосторонні документи до Договору, підписані уповноваженими представниками сторін, вважаються невідємною частиною даного Договору

Сторони домовилися вважати належним чином уповноваженими представниками сторін по питанням узгодження цін, кількості, асортименту, строків передачі та строків оплати товару осіб, які підписують від імені сторін накладні чи інші двосторонні документи, які є невідємною частиною даного Договору (п. 4.2 Договору).

Як зазначає позивач, на виконання умов Договору 02.02.2015р. ним своєчасно поставлено відповідачу товар належної якості, в узгоджені кількості на загальну суму 25 737 грн. 48 коп., на підтвердження чого позивачем в матеріали справи надані копії накладної № Г000000012 від 02.02.2015р. та товарно-транспортної накладної № 1 від 03.02.2015р. (а.с. 13, 14).

Як вказує позивач, відповідачем вартість поставленого товару у визначені Договором строки оплачена не була, у звязку із чим у нього виникла заборгованість в сумі 25 737 грн. 48 коп.

Згідно п. 5.2 Договору у разі порушення строків оплати чи поставки товару, визначених даним договором, винна сторона сплачує на користь іншої сторони пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми непоставленого товару чи простроченої суми грошових коштів за кожен день прострочки.

На підставі п. 5.2 Договору позивач нарахував додатково до суми основного боргу та вимагає стягнути з відповідача пеню в розмірі 3 012 грн. 34 коп. за період з 24.02.2015р. по 08.05.2015р.

На час розгляду справи доказів погашення заборгованості відповідача перед позивачем не надано.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі Договору дистрибюції, є господарськими зобовязаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

У відповідності до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно до приписів ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, цивільні та господарські зобовязання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, крім випадків, передбачених законом.

В силу положень ст.ст. 9, 16, 549-551, 611, 625 Цивільного кодексу України та ст.ст. 20, 216-220 та 230-232 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку передбачених Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими законами і договором, а держава забезпечує захист прав і законних інтересів субєктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обовязку в натурі, стягнення збитків та застосування штрафних санкцій.

За вимогами п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України на стороні, що подала позов лежить зобов'язання доведення тих обставин, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Ст. 43 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Згідно зі ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

За приписами ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Так, позивачем на підтвердження факту поставки товару за спірним Договором в матеріали справи надані копії видаткової накладної № Г000000012 від 02.02.2015р. та товарно-транспортної накладної № 1 від 03.02.2015р.

Однак, як встановлено судом, накладна № Г000000012 від 02.02.2015р. не містить підпису особи, що отримала товар, зазначений у вказаній накладній на загальну суму 25 737 грн. 48 коп.

Відповідно до частини 11 статті 1 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Положення ч. ч. 1, 2 ст.9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачають, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та в порядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Крім того, поставка товару має бути підтверджена відповідними первинними документами, зокрема, видатковою накладною на товар з підписами про отримання, актом приймання-передачі товару тощо.

На вимогу суду позивачем надані письмові пояснення від 02.06.2015р., в яких позивач підтверджує відсутність підпису уповноваженої особи, що прийняла спірний товар, але зазначає, що вказана помилка сталася лише з неуважності перевізника, що доставив товар відповідачу, оскільки товарно-транспортна накладна № 2 від 12.02.2014р., згідно якої був перевезений товар по видатковій накладній № Г000000019 від 10.02.2015р. містить підпис відповідача (а.с. 34).

Господарський не приймає до уваги зазначені пояснення, оскільки предметом спору у даній справі є розрахунки за товар, поставлений за накладною № Г000000012 від 02.02.2015р. та товарно-транспортною накладною № 1 від 03.02.2015р.

Водночас, господарський суд не приймає в якості належного доказу поставки спірного товару товарно-транспортну накладну № 1 від 03.02.2015р., оскільки підпис особи про прийняття товару в графі „прийняв (відповідальна особа вантажоодержувача)" не ідентифікований, не містить прізвища та посади особи, якій він належить; доказів отримання товару саме відповідачем, позивачем ані до позовної заяви, ані на вимогу суду до матеріалів справи не надано.

Таким чином, первинними документами бухгалтерського обліку не підтверджено здійснення поставки товару, оскільки позивачем не підтверджено повноваження особи, яка приймала товар від відповідача, видаткова накладна № Г000000012 від 02.02.2015р. та товарно-транспортна накладна № 1 від 03.02.2015р. не скріплені підписом та печаткою відповідача, що одержав товар, а тому вони не можуть бути належним доказом в розумінні ст. 33 ГПК України.

За встановлених обставин, позивачем не доведено факт виникнення між сторонами зобов'язань поставки, а тому й порушення з боку відповідача зазначеного зобов'язання, у зв'язку з чим у суду відсутні правові підстави для задоволення позову.

На підставі вищевикладеного, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Главкондитер" не обґрунтовані, не підтверджені належними доказами та є такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя ОСОБА_1

Повне рішення складено 30.06.15р.