КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2015 р. Справа№ 910/24077/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсакової Г.В.

суддів: Власова Ю.Л.

Станіка С.Р.

при секретарі судового засідання - Натха М.С.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Нейло І.В. - за довіреністю

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "БЛІЦ-ІНФОРМ"

на рішення господарського суду міста Києва від 12.01.2015 (дата підписання 19.01.2015)

по справі № 910/24077/14 (суддя Балац С.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "БЛІЦ-ІНФОРМ"

до Публічного акціонерного товариства "ДЕРЖАВНИЙ ЕКСПОРТНО-ІМПОРТНИЙ БАНК УКРАЇНИ"

про визнання додаткової угоди до кредитного договору недійсною

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "БЛІЦ-ІНФОРМ" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "ДЕРЖАВНИЙ ЕКСПОРТНО-ІМПОРТНИЙ БАНК УКРАЇНИ" про визнання додаткової угоди № 27107К9-27 від 22.01.2014 до кредитного договору № 27107К9 від 19.06.2007 недійсною.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вказана додаткова угода укладена президентом приватного акціонерного товариства "БЛІЦ-ІНФОРМ" з перевищенням наданих йому повноважень.

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.01.2015 у справі №910/24077/14 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із винесеним рішенням, Приватне акціонерне товариство "БЛІЦ-ІНФОРМ" звернулося до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 12.01.2015 у справі №910/24077/14 та винести нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм чинного законодавства та з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В апеляційній скарзі скаржник також заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення місцевого господарського суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.02.2015 у справі №910/24077/14 клопотання Приватного акціонерного товариства "БЛІЦ-ІНФОРМ" про поновлення пропущеного строку на подання апеляційної скарги на рішення господарського суду міста Києва від 12.01.2015 у справі №910/24077/14 відхилено, повернуто Приватному акціонерному товариству "БЛІЦ-ІНФОРМ" апеляційну скаргу на рішення господарського суду міста Києва від 12.01.2015 на підставі п.4 ч.1 ст. 97 Господарського процесуального кодексу України, а також повернуто судовий збір з Державного з бюджету України у сумі 609, 00 грн. сплачений згідно платіжного доручення №398 від 26.01.2015.

Постановою Вищого господарського суду України від 14.04.2015 касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "БЛІЦ-ІНФОРМ" задоволено, ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 14.02.2015 у справі № 910/24077/14 скасовано, справу № 910/24077/14 передано на розгляд Київського апеляційного господарського суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.04.2015 у справі №910/24077/14 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Корсакова Г.В., судді: Власов Ю.Л.,Станік С.Р. поновлено Приватному акціонерному товариству "БЛІЦ-ІНФОРМ" строк на подання апеляційної скарги на рішення господарського суду міста Києва від 12.01.2015 у справі №910/24077/14, апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 26.05.2015.

12.05.2015 через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити рішення господарського суду міста Києва від 12.01.2015 у справі №910/24077/14 без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.05.2015 розгляд справи відкладено на 09.06.2015.

08.06.2015 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі його представника.

09.06.2015 через відділ документального забезпечення суду на виконання вимог ухвали Київського апеляційного господарського суду від 26.05.2015 від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи оригіналу апеляційної скарги від 03.02.2015 б/н та оригіналу платіжного доручення про сплату судового збору.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак, як зазначалось, подав заяву про розгляд справи за відсутності свого представника, яка судовою колегією задоволена.

Представник відповідача в судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 12.01.2015 по справі № 910/24077/14 - без змін.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно із ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 19.06.2007 між Публічним акціонерним товариством "ДЕРЖАВНИЙ ЕКСПОРТНО-ІМПОРТНИЙ БАНК УКРАЇНИ" та Приватним акціонерним товариством "БЛІЦ-ІНФОРМ" укладено Кредитний договір № 27107К9 (далі - Договір), за умовами якого (п.3.1, п.п. 3.2.1, 3.2.4.) Банк відкриває Товариству невідновлювану кредитну лінію на умовах забезпеченості, повернення, відкличності, строковості, платності та цільового характеру використання відповідно до положень та умов цього договору. Невідновлювана кредитна лінія з лімітом заборгованості 13 809 200,00 (тринадцять мільйонів вісімсот дев'ять тисяч двісті) євро. Кінцевий термін погашення кредиту орієнтовно 19 червня 2017 року. Вид кредиту: невідновлювана кредитна лінія. Цілі кредиту: кредит використовуватиметься на цілі, передбачені Проектом.

Відповідно до п. 5.1.1. Договору позивач зобов'язався своєчасно та у повному обсязі погашати заборгованість за кредитом, сплачувати проценти за користування кредитами та інші платежі за Договором.

Умови Кредитного договору від 19.06.2007 № 27107К9 в подальшому змінювались відповідно до Додаткових угод №27107К9-1 від 30.08.2007 №27107К9-2 від 28.02.2008 №27107К9-3 від 01.07.2008, №27107К9-5 від 30.12.200., №27107К9-6 від 06.03.2009, №27107К9-7 від 31.03.2009, №27107К9-8 від 31.07.2009, №27107К9-9 від 01.09.2009, №27107К9-10 від 15.09.2009, №27107К9-11 від 29.10.2009, №27107К9-12 від 30.12.2009, №27107К9-13 від 16.02.2010, №27107К9-14 від 29.04.2010, №27107К9-15 від 30.06.2010, №27107К9-16 від 31.08.2010, №27107К9-17 від 30.11.2010, №27107К9-18 від 31.03.2011, №27107К9-19 від 28.04.2011, №27107К9-20 від 31.05.2011, №27107К9-21 від 07.07.2011, №27107К9-22 від 07.10.2011р., №27107К9-23 від 31.01.2012р., №27107К9-24 від 01.06.2012, №27107К9-25 від 13.07.2012, №27107К9-26 від 28.09.2012, №27107К9-27 від 22.01.2014, №27107К9-28 від 31.03.2014.

22.01.2014 сторонами спору укладено Додаткову угоду №27107К9-27 до Договору (далі - Додаткова угода), згідно з якою внесено до Кредитного договору від 19.06.2007 №27107К9 такі зміни: термін «Індивідуальний графік погашення процентів» статті 1 Договору викладено в наступній редакції:«сплата позичальником нарахованих та несплачених процентів за період з лютого 2009 по жовтень 2013 в сукупності за всіма наступними кредитними договорами: КД №27105К27 від 16.12.2005; КД №27106К4 від 01.02.2006; КД №27105К21 від 26.07.2006; КД №27107К8 від 15.06.2007; КД №27107К9 від 19.06.2007; КД №27107К11 від 03.07.2007;КД №27108К7 від 27.03.2008;КД №27108К8 від 27.03.2008;КД №27108К11 від 22.04.2008; КД №27109К1 від 08.01.2009; КД № 27109К8 від 07.07.2009;КД №27112V1 від 05.01.2012 здійснюється щомісячно в сумі не менше екв. 1500,0 тис. грн. після повного погашення заборгованості за кредитним договором №27112V1 від 05.01.2012. Проценти та комісії, які будуть нараховані, починаючи з листопада 2013 підлягають сплаті в повному обсязі щомісячно у встановленому порядку». Також Додатковою угодою підпункт 3.2.5 пункту 3.2 статті 3 Договору доповнено новим абзацом в наступній редакції: «На період з дати підписання Додаткової угоди №27107К9-27 від 22.01.2014 до цього Договору по 28.02.2014 процентна ставка за Кредитом встановлюється на рівні 0,1% річних. З 01.03.2014 до кінця строку дії Договору процентна ставка за Кредитом становлюється на рівні 7,8% річних». Додаткову угоду з боку банку підписано В.о. керуючого філією АТ "Укрексімбанк" в м. Києві М.О. Алфьоров, а з боку Приватного акціонерного товариства "БЛІЦ-ІНФОРМ" - президентом останнього О.М. Усенко.

Позивач просив суд визнати недійсною Додаткову угоду №27107К9-27 від 22.01.2014 до Кредитного договору від 19.06.2007 № 27107К9 посилаючись на те, що вказаний правочин вчинено від імені Приватного акціонерного товариства "БЛІЦ-ІНФОРМ" його президентом з перевищенням наданих йому повноважень. При цьому, позивач зазначав про те, що відповідно до п.14.4.1 Статуту позивача президент товариства є його виконавчим органом і він, зокрема, наділений повноваженнями з розпорядження майном товариства та укладення, зміни, тлумачення та припинення (розірвання) господарських договорів (правочинів) і контрактів. Однак постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.08.2013р. у справі №910/953/13 вищезгадані положення п.14.4.1 Статуту позивача було визнано недійсними.

Окрім того, позивач наголошував на тому, що Додаткова угода №27107К9-27 від 22.01.2014 до Кредитного договору є значним правочином у розумінні ч.1 ст. 70 Закону України "Про акціонерні товариства", який вчинено президентом без попереднього погодження Загальними зборами акціонерів позивача.

На думку позивача, вищенаведені обставини свідчать про наявність підстав для визнання Додаткової угоди №27107К9-27 від 22.01.2014 до Кредитного договору від 19.06.2007 № 27107К9 недійсною на підставі ч.2 ст. 203, ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, та виходить з наступного.

Стаття 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У пункті 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» зазначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Отже, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Так, як зазначалося вище, спірна Додаткова угода підписана зі сторони позивача президентом ПрАТ «БЛІЦ - ІНФОРМ» О.М. Усенко.

Приписами ч. 1 ст. 92 Цивільного кодексу України визначено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

Установчим документом позивача є Статут, затверджений рішенням Загальних зборів акціонерів від 23.08.2011, оформлених протоколом № 01 та зареєстрований Деснянською районною у місті Києві державною адміністрацією 22 вересня 2011 року, номер запису 3000372.

Пунктом 14.1 Статуту встановлено, що органами управління товариством є: загальні збори акціонерів Товариства; президент Товариства; ревізійна комісія Товариства.

Згідно з п. 14.2 Статуту посадові особи органів акціонерного Товариства повинні діяти в інтересах Товариства, дотримуватися вимог законодавства, положень Статуту та інших документів Товариства.

Відповідно до п. 14.4 Статуту виконавчим органом Товариства є президент Товариства, який здійснює управління поточною діяльністю Товариства.

Згідно з п. 14.4.1 Статуту відповідно до покладених на нього обов'язків в межах повноважень, встановлених законодавством для керівника акціонерного товариства, та компетенції, визначеної статутом, президент товариства, зокрема, укладає, змінює, тлумачить та припиняє (розриває) господарські договори (правочини) і контракти.

В матеріалах справи наявна постанова Київського апеляційного господарського суду від 08.08.2013р. у справі №910/953/13 за позовом Усенка Олексія Миколайовича до Приватного акціонерного товариства "Бліц-Інформ" про визнання недійсним положення п.14.4.1 Статуту та зобов'язання вчинити дії. Вказаною постановою задоволено апеляційну скаргу Усенка О.М. Скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2013р. у справі №910/953/13 та прийнято нове рішення, яким позов Усенка О.М. до Приватного акціонерного товариства "Бліц-Інформ" про визнання недійсним положення п.14.4.1 Статуту та зобов'язання вчинити дії задоволено повністю. Визнано недійсним положення п.14.4.1 Статуту Приватного акціонерного товариства "Бліц-Інформ" про повноваження виконавчого органу - президента товариства щодо розпорядження майном товариства та укладення, зміни тлумачення та припинення (розірвання) господарських договорів (правочинів) і контрактів. Зобов'язано Приватне акціонерне товариство "Бліц-Інформ" провести загальні збори акціонерів товариства, на яких розглянути питання щодо приведення у відповідність з Законом України "Про акціонерні товариства" положень Статуту про повноваження виконавчого органу товариства та внесення відповідних змін до Статуту товариства.

Відповідно до ч. 3 ст. 92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Згідно ст.58 Закону України "Про акціонерні товариства", виконавчий орган акціонерного товариства здійснює управління поточною діяльністю товариства. До компетенції виконавчого органу належить вирішення всіх питань, пов'язаних з керівництвом поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів та наглядової ради. Виконавчий орган акціонерного товариства може бути колегіальним (правління, дирекція) або одноосібним (директор, генеральний директор).

Відповідно до ч. 2 ст. 60 Закону України "Про акціонерні товариства", особа, яка здійснює повноваження одноосібного виконавчого органу, вправі без довіреності діяти від імені акціонерного товариства, в тому числі представляти його інтереси, вчиняти правочини від імені товариства, видавати накази та давати розпорядження, обов'язкові для виконання всіма працівниками товариства.

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на ст. 33 Закону України "Про акціонерні товариства", згідно з ч.1, п.22 ч.2 якої загальні збори можуть вирішувати будь-які питання діяльності акціонерного товариства. До виключної компетенції загальних зборів належить прийняття рішення про вчинення значного правочину, якщо ринкова вартість майна, робіт або послуг, що є предметом такого правочину, перевищує 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності товариства.

Повноваження з вирішення питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів, не можуть бути передані іншим органам товариства (ч.3 ст. 33 Закону України "Про акціонерні товариства").

В ст. 70 Закону України "Про акціонерні товариства" наведено визначення значного правочину, відповідно до якої рішення про вчинення значного правочину, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є його предметом, становить від 10 до 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності акціонерного товариства, приймається наглядовою радою. Статутом акціонерного товариства можуть бути визначені додаткові критерії для віднесення правочину до значного правочину. У разі неприйняття наглядовою радою рішення про вчинення значного правочину питання про вчинення такого правочину може виноситися на розгляд загальних зборів.

Як вбачається з положень п. 14.3.8. Статуту позивача, яким визначено виключну компетенцію Загальних зборів акціонерів, до виключної компетенції останніх не віднесено прийняття рішення стосовно надання згоди на укладення договорів певного виду або на певну суму.

Статтею 5.8 Статуту Приватного акціонерного товариства "БЛІЦ-ІНФОРМ" передбачено, що будь-який юридичний документ є дійсним і обов'язковим для Товариства лише в разі додержання принаймні однієї з нижченаведених умов:

- затвердження протокольним рішенням Загальних зборів акціонерів Товариства;

- підписання Президентом Товариства або затвердження документу його наказом чи письмовим розпорядженням;

- підписання особою, яка спеціально уповноважена на це письмовим дорученням чи довіреністю Товариства;

- підписи на документах мають бути засвідчені круглою печаткою Товариства.

Таким чином, з урахуванням положень Статуту позивача, цим Статутом не встановлено жодних обмежень повноважень президента на вчинення правочинів певного виду або на певну суму та необхідність обов'язкової згоди вищого органу управління товариства на укладення певних видів договорів.

Крім того, в пункті 3.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" роз'яснено, що припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють). Наприклад, третя особа, укладаючи договір, підписаний керівником господарського товариства, знає про обмеження повноважень цього керівника, оскільки є акціонером товариства і брала участь у загальних зборах, якими затверджено його статут. У зв'язку з наведеним господарському суду слід виходити з того, що контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, якщо: такі обмеження передбачені законом (наприклад, абзацом другим частини другої статті 98 ЦК України); про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Статтею 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" врегульовано статус відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, відповідно до якої якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Згідно із Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 22.01.2014, керівником та особою, яка має право вчиняти дії від імені ПрАТ «БЛІЦ - ІНФОРМ» без довіреності, зокрема, підписувати договори, є Усенко Олексій Миколайович.

При цьому, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців стосовно ПрАТ «БЛІЦ - ІНФОРМ» були відсутні дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи.

Також судова колегія зазначає, що спір у справі №910/953/13 є корпоративним, оскільки сторонами у зазначеній справі були акціонер і Приватне акціонерне товариство "БЛІЦ-ІНФОРМ", а відносини між відповідачем і позивачем засновано на цивільному договорі, тому постанова Київського апеляційного господарського суду від 08.08.2013 у справі № 910/953/13 не стосується прав та обов'язків відповідача, який не є суб'єктом корпоративних відносин, не був стороною та не брав участі в розгляді справи № 910/953/13.

До того ж, як вбачається з матеріалів справи, при укладанні сторонами справи оспорюваного правочину позивачем було надано відповідачеві довідку від 22.01.2014 № 59/5, якою позивач повідомив відповідача, що станом на 22.01.2014 з дати останньої реєстрації Статуту 22.09.2011 зміни в статутні документи не вносились.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позивачем не доведено жодними доказами, як того вимагають положення ст. ст. 33, 34 ГПК України, той факт, що відповідач знав про будь-які обмеження повноважень президента ПрАТ «БЛІЦ - ІНФОРМ».

Крім того, ст. 241 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Згідно з п. 3.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач вчиняв дії, що свідчать про виконання ним умов спірного правочину, зокрема, позивачем сплачувались щомісячно за Кредитним договором в строк з першого по останній день кожного місяця проценти за користування кредитом, нараховані за період з січня 2014 року по липень 2014 року, в загальному розмірі 161 721,09 євро (меморіальні ордери: №8531 від 24.01.2014, №19335 від 24.02.2014, №53216 від 31.03.2014, №20358 від 28.04.2014, №20505 від 29.05.2014, №20068 від 19.06.2014, №21112 від 24.07.2014) та комісія за управління кредитом нарахована за період з січня 2014 року по липень 2014 року, в загальному розмірі 70 000,00 грн. (платіжні доручення: №9944853 від 25.02.2014, №267 від 28.04.2014, №426 від 29.05.2014, №582 від 24.06.2014, №728 від 28.07.2014, №9 від 29.08.2014 та меморіальний ордер №53343 від 31.03.2014) (а.с.88-101).

Сплата вищевказаних платежів позивачем відображена також на відповідних рахунках Приватного акціонерного товариства "БЛІЦ-ІНФОРМ", що підтверджується виписками з рахунку нарахованих відсотків № 0520 від 27.11.2014 та з рахунку нарахованої комісії за управління кредитом № 0520від 27.11.2014 (а.с. 85-87).

Вказані платежі за процентами та комісією були сплачені в розмірі, строк та на умовах, визначених Додатковою угодою № 27107К9-27 від 22.01.2014 до Кредитного договору від 19.06.2007 № 27107К9.

Наведені обставини свідчать про прийняття до виконання спірного правочину та про схвалення останнього позивачем.

Відтак, з огляду на вищевикладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження існування обставин, які б зумовлювали визнання недійсною Додаткової угоди № 27107К9-27 від 22.01.2014 до Кредитного договору від 19.06.2007 № 27107К9.

Згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки місцевого господарського суду.

Натомість за результатами перегляду справи апеляційний суд дійшов висновку про те, що рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а також з повним і всебічним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, тоді як доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи, у зв'язку з чим підстави для її задоволення відсутні.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "БЛІЦ-ІНФОРМ" на рішення господарського суду міста Києва від 12.01.2015 у справі №910/24077/14 залишити без задоволення.

2.Рішення господарського суду міста Києва від 12.01.2015 у справі №910/24077/14 залишити без змін.

3.Матеріали справи №910/24077/14 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Г.В. Корсакова

Судді Ю.Л. Власов

С.Р. Станік