УХВАЛА

19.06.2015Справа № 910/15238/15

За заявою Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк",

щодо особи: Товариства з обмеженою відповідальністю "-Еліт буд-", м.Київ

про вжиття запобіжних заходів

Суддя Мандриченко О. В.

Представники сторін:

від заявника: не з'явилися.

від ТОВ "-Еліт буд-": не з'явилися.

Публічне акціонерне товариство "Український професійний банк" звернулось до господарського суду міста Києва з заявою про вжиття запобіжних заходів шляхом накладення арешту на транспортний засіб марки Toyota Camry випуску 2012р., шасі (кузов, рама, кoляска) №JTNBКYFK203002272, тип транспортного засобу - легковий седан-В, чорного кольору, що належить на праві власності Публічному акціонерному товариству "Український професійний банк".

В обґрунтування своєї заяви Публічне акціонерне товариство "Український професійний банк" посилалось на те, що 26.05.2015р. Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" на підставі договору купівлі-продажу було відчужено вказаний вище транспортний засіб Товариству з обмеженою відповідальністю "-Еліт буд-". Вказаний договір засіданням комісії з перевірки договорів було визнано нікчемним на підставі приписів ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", що є підставою для подання у майбутньому позову про застосування наслідків нікчемності правочину. При цьому, за твердженнями заявника, Товариством з обмеженою відповідальністю "-Еліт буд-" можуть бути вчинені дії, направлені на подальше відчуження транспортного засобу.

Ухвалою від 17.06.2015р. розгляд заяви Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" про вжиття запобіжних заходів було призначено на 19.06.2015р.

Сторони не направили в судове засідання своїх повноважних представників, хоча були належним чином повідомлені про час, день та місце розгляду справи.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. Згідно статті 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Відповідно до статті 43-4 ГПК України, неявка представників заінтересованих осіб не перешкоджає розглядові заяви про вжиття запобіжних заходів.

Розглянувши подану заяву та додані до неї документи, господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви №01-10/1907 від 15.06.2015р. Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк", виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 431 Господарського процесуального кодексу України особа, яка має підстави побоюватись, що подача потрібних для неї доказів стане згодом неможливою або утрудненою, а також підстави вважати, що її права порушені або існує реальна загроза їх порушення, має право звернутися до господарського суду з заявою про вжиття передбачених статтею 432 цього Кодексу запобіжних заходів до подання позову.

Згідно із ст. 43-2 Господарського процесуального кодексу України, запобіжні заходи включають: витребування доказів; огляд приміщень, в яких відбуваються дії, пов'язані з порушенням прав; накладення арешту на майно, що належить особі, щодо якої вжито запобіжні заходи, і знаходиться в неї або в інших осіб.

Таким чином, запобіжні заходи забезпечують вимогу, яка ще не оформлена у вигляді позову, та надають додаткову гарантію збереження доказів чи запобігання порушення права.

Вирішуючи питання про необхідність вжиття запобіжних заходів, господарський суд повинен встановити підстави вжиття запобіжних заходів, а саме: обставини, які викликають у заявника побоювання, що подача потрібних для нього доказів стане згодом неможливою чи утрудненою; обставини, які підтверджують порушення прав заявника, або його уявлення про загрозу порушення цих прав та реальність такої загрози. При цьому заінтересована особа повинна довести необхідність терміновості вжиття запобіжних заходів, тобто необхідність вирішення цього питання до пред'явлення позову.

Заявник має подати докази, достатні для впевненості в тому, що його право порушується або невідворотно буде порушено.

Вказуючи на обставини, якими обґрунтовується необхідність вжиття запобіжних заходів, заявник повинен зазначити підстави вжиття запобіжних заходів, тобто обставини, які підтверджують порушення прав заявника або його уявлення про загрозу порушення цих прав і реальність такої загрози.

Як передбачено ч. 3 ст. 43-3 Господарського процесуального кодексу України після подання заявником позовної заяви запобіжні заходи діють як заходи забезпечення позову, тобто застосовуються як гарантія реального виконання рішення суду та задоволення законних вимог позивача.

Отже, при вжитті запобіжних заходів суд повинен з'ясувати наявність зв'язку між конкретним видом запобіжних заходів і предметом відповідної позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Крім того, у вирішенні питання про вжиття запобіжних заходів господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх застосування з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника; забезпечення збалансованості інтересів заявника і особи, щодо якої просять вчинити запобіжні заходи; наявності зв'язку між конкретним видом запобіжних заходів і можливим предметом позовної вимоги, яку заявник повинен подати у строк, встановлений частиною третьою статті 43-3 ГПК; імовірності настання обставин, зазначених у статті 43-1 ГПК; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів третіх осіб (п. 15 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 12 від 17.10.12. "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності").

Відповідно до ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон) правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Суд зазначає, що заявником не вказано, з якої саме підстави з-поміж перелічених у ч.3 ст. 38 Закону, спірний договір купівлі-продажу автомобіля між ПАТ "УПБ" та ТОВ "-Еліт Буд-" є нікчемним.

Крім того, відповідно до п. 1 ч. 4. ст. 38 Закону Уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів. Про необхідність направлення повідомлення ТОВ "-Еліт Буд-" про нікчемність правочинів з вимогою про повернення автомобілів у власність ПАТ "УПБ" також зазначено в п.3 протоколу № 1 засідання комісії з перевірки договорів (інших правочинів) від 11.06.15. В той же час, заявником не надано суду доказів направлення такого повідомлення ТОВ "-Еліт Буд-".

З огляду на позицію Вищого господарського суду України, викладену в п. 9 Інформаційного листа "Про деякі питання практики вжиття запобіжних заходів" № 01-8/251 від 20.04.2007 р., вирішуючи питання про вжиття запобіжних заходів господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх застосування з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника; наявності зв'язку між конкретним видом запобіжних заходів і предметом відповідної позовної вимоги, яку заявник повинен подати у строк, встановлений частиною третьою статті 43-3 ГПК України; імовірності настання обставин, зазначених у статті 43-1 ГПК України; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Розглянувши документи надані в обґрунтування заяви суд дійшов висновку про не виконання заявником вимог ст.ст. 4-3, 33, 34 ГПК України стосовно доведення обов'язкових умов для вжиття запобіжних заходів.

Суд звертає увагу ПАТ "УПБ", що заявник повинен обґрунтувати підстави для вжиття запобіжних заходів поданням відповідних доказів з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 33 Господарського процесуального кодексу України.

Статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Саме лише посилання заявника на те, що невжиття запобіжних заходів може призвести до порушення його прав і охоронюваних законом інтересів, без обґрунтування підстав для вжиття таких запобіжних заходів з посиланням на відповідні докази та без обґрунтування необхідності термінового вжиття запобіжних заходів (необхідність вирішення цього питання до пред'явлення позову) не може бути підставою для винесення ухвали про накладення запобіжних заходів.

Отже, підстави викладені заявником в заяві про вжиття запобіжних заходів не є підставами в розумінні ст. 43-1 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не доводять наявність фактичних обставин, які б обґрунтовували необхідність вжиття запобіжних заходів.

З огляду на все викладене вище в сукупності, суд встановив, що заявником не надано доказів порушення його прав чи існування загрози їх порушення, а також не підтверджено належними та допустимими доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування запобіжного заходу у вигляді арешту транспортного засобу марки Toyota Camry випуску 2012р., шасі (кузов, рама, кoляска) №JTNBКYFK203002272, тип транспортного засобу - легковий седан-В, чорного кольору, а заява є такою, що задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 43-1, 43-2, 43-3, 43-4 та ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" про вжиття запобіжних заходів шляхом накладення арешту на майно Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ "-Еліт Буд-" відмовити.

Суддя О.В. Мандриченко