ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2015 р. справа № 911/2178/15

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., розглянувши матеріали справи

за позовом Комунального підприємства теплових мереж «Бориспільтепломережа», Київська обл., м. Бориспіль

до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Київський шлях 1Д», Київська обл., м. Бориспіль

про стягнення 145 819,99 гривень

за участю представників:

від позивача: Криванчик В.О. (довіреність №01-08/962 від 25.12.2014)

від відповідача: Шостак С.М. (договір б/н від 18.05.2012)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

19.05.2015 Комунальне підприємство теплових мереж «Бориспільтепломережа» (далі-КП «Бориспільтепломережа»/позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Київський шлях 1Д» (далі-ОСББ «Київський шлях 1Д»/відповідач) про стягнення 145 819,99 грн заборгованості за договором на надання послуг з централізованого опалення №112/34/0313 від 13.03.2013.

Відповідач позов визнав частково у сумі 36 850,26 грн з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Ухвалою господарського суду Київської області від 21.05.2015 порушено провадження у справі №911/2178/15 та призначено справу до розгляду на 02.06.2015.

Ухвалою господарського суду Київської області від 02.06.2015 розгляд даної справи було відкладено на 16.06.2015.

В судовому засіданні 16.06.2015 оголошувалась перерва до 23.06.2015.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

13.03.2013 між КП «Бориспільтепломережа» (далі-теплопостачальна організація) та ОСББ «Київський шлях 1Д» (далі-споживач) було укладено договір на надання послуг з централізованого опалення №112/34/0313 (далі-договір), відповідно до якого теплопостачальна організація зобов'язалась своєчасно надавати споживачу відповідної якості послуги з централізованого опалення, а споживач зобов'язався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами в строки та на умовах, що передбачені договором.

Пунктами 2, 10.1 та 10.2 договору передбачено, що на момент укладання договору для споживачів І-ї категорії (населення) затверджений двоставковий тариф - плата за одиницю приєднаного теплового навантаження в розрахунку за 1 м2 опалювальної площі щомісячно протягом року - 1,91 грн (з ПДВ), та плата за одиницю фактично спожитої теплової енергії для споживачів з лічильниками в розрахунку 1 Гкал в опалювальний сезон - 165,04 грн (з ПДВ). Плата за одиницю фактично спожитої теплової енергії для споживачів без лічильників в розрахунку з 1 м2 - 4,03 грн (щомісячно протягом опалювального періоду).

Договір набирає чинності з 13.03.2012 по 01.10.2013.

При відсутності заперечень та зауважень щодо дії договору, договір являється пролонгований на наступні періоди.

З огляду на відсутність заперечень та зауважень, щодо строку дії договору, строк дії останнього, у відповідності до п. 10.2 договору, було пролонговано на наступні 2013-2015 календарні роки.

Відсутність заперечень сторін щодо продовження строку дії договору підтверджується також і поясненнями представників сторін, наданими в судових засіданнях.

Як зазначає позивач, на виконання умов договору, протягом, липня 2014-березня 2015 відповідачу були надані послуги з централізованого опалення загальною вартістю 314 263,89 грн.

З метою оплати відповідачем вартості наданих за договором послуг, позивачем було виставлено рахунки-фактури:

- №00АВ-000111 від 31.07.2014 на суму 19 335,53 грн,

- №00АВ-000142 від 29.08.2014 на суму 19 335,53 грн,

- №00АВ-000173 від 30.09.2014 на суму 19 335,53 грн,

- №00АВ-000190 від 31.10.2014 на суму 7 977,46 грн,

- №00АВ-000450 від 28.11.2014 на суму 38 421,38 грн,

- №00АВ-000711 від 30.12.2014 на суму 54 044,83 грн,

- №00АВ-000011 від 30.01.2015 на суму 58 000,30 грн,

- №00АВ-000232 від 28.02.2015 на суму 50 963,14 грн,

- №00АВ-000501 від 31.03.2015 на суму 46 850,19 грн, копії яких містяться в матеріалах справи.

Втім, відповідач свої обов'язки за договором в частині оплати вартості наданих послуг належним чином не виконав, сплативши лише, як зазначає позивач, 168 443,90 грн, внаслідок чого за першим утворилось 145 819,99 грн заборгованості.

Посилаючись на те, що відповідач остаточні розрахунки за договором не провів, позивач просить суд стягнути з відповідача 145 819,99 грн заборгованості по оплаті вартості теплової енергії, спожитої протягом січня-березня 2015 року згідно договору.

У відповідності до відзиву на позовну заяву, відповідач позов визнав частково у сумі 36 850,26 грн, що складається із вартості теплової енергії, спожитої виключно протягом жовтня 2014-березня 2015 (256 257,30 грн) за вирахуванням 219 407,04 грн, сплачених за договором, в тому числі 50 963,14 грн не врахованих позивачем при визначені розміру заборгованості за договором.

При цьому, заперечуючи проти решти позовних вимог, відповідач посилався на постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг №355 від 17.04.2014, якою з 01.07.2014 позивачу встановлено єдиний тариф на теплову енергію для потреб населення на рівні 339,45 грн/Гкал (без ПДВ), що свідчить про безпідставність нарахування позивачем протягом липня-вересня 2014 плати за одиницю приєднаного теплового навантаження згідно двоставкового тарифу у сумі 58 006,59 грн.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши пояснення представників сторін суд встановив, що заявлена позовна вимога підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 173, ч. 1 ст. 275, ч. 2 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 530, ст. 629 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір є обов'язковим для виконання.

Пунктом 3.3 договору передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиту послугу з централізованого опалення не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим.

З огляду наведеного, споживання відповідачем наданої позивачем теплової енергії за договором без будь-яких зауважень щодо обсягу чи якості наданих позивачем послуг свідчить про прийняття останнім таких послуг та, відповідно, породжує у відповідача обов'язок по їх оплаті у повному обсязі.

Пунктами 1 та 7 статті 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином. Дана норма кореспондує з приписами статей 525, 526 ЦК України.

Так, обґрунтовуючи розмір існуючої за договором заборгованості, позивач посилається на те, що за період з липня 2014 по березень 2015 відповідачем мало бути сплачено 314 263,89 грн за централізоване теплопостачання, в тому числі:

- 58 006,59 грн щомісячної плати за одиницю приєднаного теплового навантаження згідно двоставкового тарифу за липень-вересень 2014,

- 256 257,30 грн вартості фактично спожитої відповідачем теплової енергії протягом жовтня 2014-березня 2015, у той час, як відповідачем за спірний період було сплачено лише 168 443,90 грн, внаслідок чого сума заборгованості за договором становить 145 819,99 грн.

Водночас, судом встановлено, що 17.04.2014 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг було прийнято постанову №355 «Про встановлення тарифу на теплову енергію для потреб населення КПТМ «Бориспільтепломережа», відповідно до якої позивачу установлено єдиний тариф на теплову енергію для потреб населення на рівні 339,45 грн/Гкал (без ПДВ). Постанова набрала чинності з 01.07.2014 та втратила чинність 01.04.2015 згідно з постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №658 від 03.03.2015.

Пунктами 1, 4, 13 положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, затвердженого Указом Президента України від 23.11.2011 №1073/2011 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг (далі - Комісія), є державним колегіальним органом, підпорядкованим Президентові України і підзвітним Верховній Раді України.

Комісія здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, зокрема у сфері теплопостачання (крім діяльності суб'єктів господарювання, які здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні або поновлювані джерела енергії), централізованого водопостачання та водовідведення, а також у сфері перероблення та захоронення побутових відходів.

Комісія відповідно до покладених на неї завдань установлює, зокрема, тарифи на комунальні послуги суб'єктам природних монополій та суб'єктам господарювання на суміжних ринках, ліцензування діяльності яких здійснюється Комісією.

Рішення, прийняті Комісією, оформлюються постановами і розпорядженнями.

Рішення Комісії, прийняті у межах її повноважень, обов'язкові для виконання суб'єктами природних монополій та суб'єктами господарювання на суміжних ринках.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, застосовує такі засоби регуляторного впливу на суб'єктів природних монополій та суб'єктів господарювання на суміжних ринках як, зокрема, встановлення тарифів на комунальні послуги для суб'єктів природних монополій та суб'єктів господарювання на суміжних ринках.

Процедура встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води затверджена постановою Комісії від 20.06.2014 №766 «Про затвердження Процедури встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води» та поширюється на суб'єктів природних монополій та суб'єктів господарювання на суміжних ринках, ліцензування діяльності яких здійснюється Комісією та які є виконавцями послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води відповідно до Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг».

Відповідно до п. 1.5 означеної Процедури, рішення щодо встановлення тарифів приймаються Комісією на відкритих засіданнях шляхом всебічного та повного з'ясування позицій усіх учасників відкритих засідань, які проводяться після розгляду наданих заявником документів та аналізу результатів фінансово-господарської діяльності заявника відповідними структурними підрозділами Комісії і підготовки їх пропозицій, і оформлюється постановою Комісії.

З огляду на наведені нормативні приписи, суд дійшов висновку, що постанова №355 від 17.04.2014 «Про встановлення тарифу на теплову енергію для потреб населення КПТМ «Бориспільтепломережа», прийнята у межах своїх повноважень Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, як органом, який здійснює встановлення тарифів на комунальні послуги, є обов'язковою для виконання позивачем, як суб'єктом, що надає послуги з централізованого опалення, протягом строку чинності означеної постанови - липня 2014 року-березня 2015 року.

Натомість, зі змісту постанови №355 від 17.04.2014 «Про встановлення тарифу на теплову енергію для потреб населення КПТМ «Бориспільтепломережа» слідує про установлення позивачу лише тарифу на теплову енергію для потреб населення на рівні 339,45 грн/Гкал (без ПДВ), у той час, як щомісячна плата за одиницю приєднаного теплового навантаження вказаною постановою не передбачена, що свідчить про безпідставність нарахування позивачем 58 006,59 грн щомісячної плати за одиницю приєднаного теплового навантаження згідно договору за липень-вересень 2014 і, як наслідок, необґрунтованість зарахування сплачених відповідачем коштів в рахунок оплати таких нарахувань.

Посилання ж позивача на відсутність підстав для застосування передбачених постановою №355 від 17.04.2014 тарифів, внаслідок відсутності станом на 01.07.2014 рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області про встановлення тарифів у передбаченому постановою розмірі визнаються судом неспроможними з огляду на законодавчо закріплену обов'язковість рішень Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, та відсутність в органів місцевого самоврядування, в силу положень п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування», повноважень щодо встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення.

Беручи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що нормативно обґрунтований розмір вартості наданих позивачем послуг з централізованого теплопостачання за спірний період становить 256 257,30 грн та складається виключно з вартості фактично спожитої відповідачем теплової енергії протягом жовтня 2014-березня 2015.

Крім того, в процесі розгляду даної справи, суду були надані копії банківських виписок та платіжного доручення №427 від 18.06.2015, зі змісту яких слідує, що 15.05.2015, тобто до порушення провадження у даній справі, відповідачем було сплачено за договором 15 000,00 грн, а в процесі розгляду даної справи додатково сплачено 35 963,14 грн. Наведені оплати не були враховані позивачем при визначенні розміру заборгованості відповідача за договором, натомість визнаються останнім у повному обсязі.

Таким чином, у якості оплати вартості наданих протягом спірного періоду послуг за договором відповідачем всього було сплачено 219 407,04 грн, в тому числі 168 443,90 грн, зазначених позивачем у позові та 50 963,14 грн, що не були враховані позивачем при визначені розміру заборгованості за договором, а відтак, арифметично вірний розмір заборгованості відповідача за договором становить 36 850,26 грн, а не 145 819,99 грн, як необґрунтовано вважає позивач, та складається із вартості фактично спожитої відповідачем теплової енергії протягом жовтня 2014-березня 2015 (256 257,30 грн) за вирахуванням сплачених відповідачем 219 407,04 грн.

Наявність 36 850,26 грн заборгованості за договором визнається відповідачем у повному обсязі, що підтверджується підписом та відбитком печатки останнього на акті звірки взаємних розрахунків сторін станом на 30.06.2015, копія якого міститься в матеріалах справи.

При цьому, у відповідності до приписів п. 4.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Пунктом 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України встановлено, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

За таких обставин, беручи до уваги наведені нормативні приписи, а також строки (дати) та розміри проведених відповідачем часткових розрахунків за договором, суд дійшов висновку про:

- відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача 15 000,00 грн заборгованості за договором у зв'язку з відсутністю предмета означеного спору на момент порушення провадження у даній справі,

- припинення провадження у справі в частині позовної вимоги про стягнення 35 963,14 грн заборгованості за договором з підстав п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, оскільки вказаний спір припинив своє існування в процесі розгляду справи,

- задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача 36 850,26 грн заборгованості за договором, що складається із з вартості фактично спожитої відповідачем теплової енергії протягом жовтня 2014-березня 2015 (256 257,30 грн) за вирахуванням сплачених відповідачем за договором 219 407,04 грн, в тому числі 50 963,14 грн, що не були враховані позивачем при визначені розміру заборгованості за договором.

Вимога ж позивача про стягнення з відповідача решти заборгованості за договором задоволенню не підлягає з підстав її нормативної необґрунтованості та доказової непідтвердженості.

Витрати по сплаті судового збору, у відповідності до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а також пропорційно розміру заборгованості за договором, яка існувала на момент порушення провадження у даній справі.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 49, 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ст. ст. 525, 526, 530, 629 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173, 193, 236 Господарського кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Припинити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Київський шлях 1Д» на користь Комунального підприємства теплових мереж «Бориспільтепломережа» 15 000,00 грн заборгованості.

3. Стягнути з Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Київський шлях 1Д» (08300, Київська обл., м. Бориспіль, вул. Київський шлях, 1Д, ідентифікаційний код 38193994) на користь Комунального підприємства теплових мереж «Бориспільтепломережа» (08300, Київська обл., м. Бориспіль, вул. Київський шлях, 41А, ідентифікаційний код 13712452) 36 850 (тридцять шість тисяч вісімсот п'ятдесят) грн 26 коп. заборгованості та 1 456 (одну тисячу чотириста п'ятдесят шість) грн 27 коп. судового збору.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено 24.06.2015.

Суддя В.А. Ярема