ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

19 червня 2015 р. Справа № 902/558/15

Господарський суд Вінницької області у складі судді Стефанів Т. В.

при секретарі судового засідання Незамай Д. Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом:ОСОБА_1

АДРЕСА_1,

код НОМЕР_1

до: Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff"

22800, Вінницька обл., м. Немирів, вул. Горького, 31, код 30805594

про стягнення 51479,76 грн. заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди

за участю представників :

позивача, ОСОБА_2., за угодою про надання правової допомоги;

відповідача, Янчук В. В., довіреність

ВСТАНОВИВ :

20.04.2015 року ОСОБА_1 звернулась до господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з Дочірнього підприємства «Українська горілчана компанія «Nemiroff» на свою користь 10861,76 грн. заборгованості по заробітній платі, 30618,00 грн. середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні з 02.12.2014 року по 20.04.2015 року, 10000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 02.04.2012 року ОСОБА_1 працювала на повній ставці за сумісництвом на посаді начальника відділу юридичного супроводу виробничої діяльності Дочірнього підприємства «Українська горілчана компанія «Nemiroff». Відповідно до наказу №378-НК від 01.12.2014 року її звільнено за власним бажанням. Позивачка стверджує, що відповідачем - Дочірнім підприємством «Українська горілчана компанія «Nemiroff» - не повністю виплачено заборгованість по заробітній платі за період з квітня по листопад 2014 року. Відповідач виплачував заробітну плату в розмірі 2/3 посадового окладу в зв'язку з простоєм, що ОСОБА_1 вважає незаконним. На переконання позивачки, відповідач зобов'язаний був сплачувати заробітну плату в розмірі повного окладу, оскільки не відобразив у наказах про встановлення простою обмеження оплати праці в розмірі 2/3 посадового окладу; з наказом про простій ОСОБА_1 належним чином ознайомлено не було. З цих та інших міркувань, викладених у позовній заяві, позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь 10861,10 грн. невиплаченої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з квітня по листопад 2014 року, з розрахунку повного розміру посадового окладу. Також посилаючись на те, що Дочірнім підприємством «Українська горілчана компанія «Nemiroff» допущено затримку розрахунку при звільненні, просить стягнути з відповідача 30618,00 грн., що становить суму компенсації за несвоєчасний розрахунок виходячи із середнього заробітку за 140 днів затримки з розрахунку 218,70 грн. компенсації за 1 день.

Окрім того, позивачка просить стягнути з Дочірнього підприємства «Українська горілчана компанія «Nemiroff» 10000,00 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок порушення трудових прав ОСОБА_1. безпідставними обвинуваченнями з боку керівництва підприємства у злочинах та переслідуванні.

За вказаним позовом 22.04.2015 року господарським судом Вінницької області порушено провадження у справі №902/558/15, судове засідання призначено на 19.05.2015 року.

Ухвалою від 19.05.2015 року розгляд справи №902/558/15 відкладено на 16.06.2015 року, з оголошенням перерви в засіданні до 19.06.2015 року.

В судове засідання прибули представники обох сторін. Представник позивача підтримав заявлені вимоги з підстав, викладених у позові та просив їх задовільнити.

Відповідач у відзиві на позов (лист №68-30/136 від 19.05.2015 року, а.с. 80-88) та в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на те, що з боку Дочірнього підприємства «Українська горілчана компанія «Nemiroff» немає порушень трудових прав ОСОБА_1. Їй виплачувалась заробітна плата в період простою в розмірі 2/3 окладу, відповідно до ст. 113 КЗпП України; вимоги особисто повідомити працівника про початок простою законодавство не передбачає; штатний розпис Дочірнього підприємства «Українська горілчана компанія «Nemiroff», долучений позивачем до матеріалів справи, відповідачем не визнавався; відсутність порушень трудових прав з боку Дочірнього підприємства «Українська горілчана компанія «Nemiroff» виключає обов'язок відшкодувати моральну шкоду. При цьому відповідач просить застосувати до позовних вимог ОСОБА_1. наслідки пропуску позовної давності.

У наданих суду додаткових поясненнях 19.06.2015 року (лист №68-30/165 від 19.006.2015 року, а.с. 202-204) відповідач зазначив про те, що під час простою не з вини працівника роботодавець не має права платити працівникові заробітну плату меншу, ніж 2/3 окладу працівника, тобто порушення прав працівника мало б місце, у випадку, коли б оплата праці була б нижчою, ніж 2/3 від посадового окладу. На думку відповідача, позовна заява не містить посилання на нормативно-правові акти, які б надавали право позивачу на одержання повного окладу під час простою, і тому просить позивачу в позові відмовити.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши подані докази, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено наступне.

Відповідно до статті 15 Цивільного процесуального кодексу України встановлено компетенцію судів щодо розгляду цивільних справ, згідно з якою суди (загальної юрисдикції) розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із трудових відносин.

Проте статтею 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції Закону України № 4212 від 22.12.2011 року з наступними змінами та доповненнями) встановлено особливу підвідомчість, підсудність, підстави для порушення провадження у справі про банкрутство. Зазначеною статтею встановлено, що справи про банкрутство підвідомчі господарським судам і розглядаються ними за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або місцем проживання боржника - фізичної особи.

Відповідно до п.4 ст. 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

В провадженні господарського суду Вінницької області перебуває справа №902/798/14 про банкрутство Дочірнього підприємства «Українська горілчана компанія «Nemiroff».

ОСОБА_1 з 02.04.2012 року працювала на посаді начальника відділу юридичного супроводу виробничої діяльності Дочірнього підприємства «Українська горілчана компанія «Nemiroff» з окладом згідно штатного розпису в розмірі 4374,00 грн. Ця обставина підтверджується наказом за № 366-НК від 02.04.2012 року про прийняття ОСОБА_1. на роботу на повну ставку, виданим Дочірнім підприємством «Українська горілчана компанія «Nemiroff» (а.с.12), трудовою книжкою ОСОБА_1. (а.с. 9-11), штатним розписом Дочірнього підприємства «Українська горілчана компанія «Nemiroff» на 2014 рік (а.с.97-105). Оригінали вказаних документів оглянуто в судовому засіданні, належним чином засвідчені копії долучено до матеріалів справи.

В період 2014 року відповідач - Дочірнє підприємство «Українська горілчана компанія «Nemiroff» - перебував у стані простою, що підтверджується наказами по Дочірньому підприємству «Українська горілчана компанія «Nemiroff», а саме:

- наказом № 24/03/2014 від 24.03.2014 року про встановлення початку простою з 24.03.2014 року по 30.03.2014 року;

- наказом № 24/03/2014 від 31.03.2014 року про встановлення початку простою з 31.03.2014 року по 06.04.2014 року;

- наказом № 24/03/2014 від 07.04.2014 року про встановлення початку простою з 07.04.2014 року по 13.04.2014 року;

- наказом № 14/04/2014 від 14.04.2014 року про встановлення початку простою з 14.04.2014 року по 21.04.2014 року;

- наказом № 22/04/2014 від 22.04.2014 року про встановлення початку простою з 22.04.2014 року по 31.05.2014 року;

- наказом № 02/06/2014 від 02.06.2014 року про встановлення початку простою з 02.06.2014 року по 30.06.2014 року;

- наказом № 27/06/2014 від 27.06.2014 року про встановлення початку простою з 01.07.2014 року по 31.07.2014 року;

- наказом № 31/07/2014 від 31.07.2014 року про встановлення початку простою з 01.08.2014 року по 31.08.2014 року;

- наказом № 01/09/2014 від 01.09.2014 року про встановлення початку простою з 01.09.2014 року по 30.09.2014 року;

- наказом № 01/10/2014 від 01.10.2014 року про встановлення початку простою з 01.10.2014 року по 10.10.2014 року.

Пунктами під № 3 цих наказів було дано вказівку бухгалтерії провести відповідні розрахунки заробітної плати за весь період простою для працівників ДП «Українська горілчана компанія «Nemiroff», виходячи з вимог ст. 113 КЗпП України.

Окрім вищевказаних наказів про простій, Дочірнім підприємством «Українська горілчана компанія «Nemiroff» 11.10.2014 року видано персональний наказ щодо ОСОБА_1. за № 11/10/2014, яким наказано вважати для ОСОБА_1. простоєм не з вини працівника період з 11 жовтня 2014 року по 13 листопада 2014 року (п. 1 наказу). Пунктом 2 цього наказу зобов'язано бухгалтерію ДП УГК «Nemiroff» провести нарахування заробітної плати ОСОБА_1 у відповідності до положень статті 113 Кодексу законів про працю України із розрахунку двох третин тарифної ставки (окладу) встановленого працівникові згідно їх графіків змінності до моменту закінчення вимушеного простою.

01.12.2014 року ОСОБА_1 звільнилась із займаної посади за власним бажанням згідно ч.3 ст. 38 КЗпП України, у зв'язку із невиконанням роботодавцем законодавства про працю та умов колективного договору, про що Дочірнім підприємством «Українська горілчана компанія «Nemiroff» видано наказ №378-НК від 01.12.2014 року (а.с.59). Цим же наказом надати компенсацію за невикористану відпустку 105 днів, виплатити вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку.

Обставини прийняття ОСОБА_1. на роботу та її звільнення з 01.12.2014 року, перебування Дочірнього підприємства «Українська горілчана компанія «Nemiroff» у простої стверджуються матеріалами справи і сторонами не заперечуються.

Довідкою Дочірнього підприємства «Українська горілчана компанія «Nemiroff» стверджується, що ОСОБА_1 працювала по 01.12.2014 року на посаді начальника відділу юридичного супроводу виробничої діяльності і її дохід за період з 01.01.2014 року по 01.12.2014 року склав 73942,18 грн.

Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу, видану відділенням ПФУ у Немирівському районі Вінницької області 11.03.2015 року, сума заробітку ОСОБА_1., отриманого у 2014 році на Дочірньому підприємстві «Українська горілчана компанія «Nemiroff», з якого сплачено єдиний внесок, склала: у квітні - 2915,83 грн., у травні - 2916,33 грн., у червні - 2916,33 грн., у липні - 2915,80 грн., у серпні - 2916,28 грн., у вересні - 2915,75 грн., у жовтні 2915,89 грн., у листопаді - 3718,03 грн., у грудні - 19938,58 грн. (а.с. 16).

Як вбачається з довідки від 09.12.2014 року №Р7-В67/31-174, виданої Немирівським відділенням Вінницької обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», за період з 12.03.2014 року по 08.12.2014 року, надходження коштів через грошові перекази «Аваль Експрес» на ім'я ОСОБА_1. від Дочірнього підприємства «Українська горілчана компанія «Nemiroff» склали наступні суми: 24.04.2014 року - 2334,06 грн., 05.05.2014 року - 1602,36 грн., 21.05.2014 року - 786,87 грн., 06.06.2014 року - 2389,64 грн., 24.06.2014 року - 1139,43 грн., 09.07.2014 року - 1250,21 грн., 13.08.2014 року - 2389,21 грн., 28.10.2014 року - 2345,86 грн., 17.11.2014 року - 815,82 грн., 01.12.2014 року - 4520,50 грн., 03.12.2014 року - 27572,52 грн. (а.с. 17).

Таким чином, в період роботи з квітня по листопад 2014 року з огляду на перебування підприємства у виробничому простої, ОСОБА_1 виплачувалась заробітна плата у розмірі 2/3 від посадового окладу, а при звільненні і грудні 2014 року їй було виплачено грошові кошти в сумі 27572,52 грн.

Так, згідно розрахункового листа за грудень 2014 року ОСОБА_1 було нараховано: оклад за 1 день в сумі 191,21 грн., компенсацію за несвоєчасний - в 1 день - розрахунок при звільненні - 218,70 грн., вихідну допомогу - 14106,15 грн., компенсацію за 105 днів невикористаної відпустки - 19747,35 грн. Всього нараховано 34263,41 грн., виплачено з відрахуванням обов'язкових платежів - 27572,52 грн. Факт виплати вказаної суми підтверджується: розрахунковим листом за грудень 2014 року (а.с. 60, 164), платіжним дорученням №196595 від 02.12.2014 року на суму 27793,10 грн., в т.ч. винагорода банку (а.с. 201), відомістю № 37 від 02.12.2014 року на суму 27572,52 грн. (а.с. 200).

З наданих розрахункових документів та перевіркою нарахованих та виплачених сум суд вбачає, що з квітня по листопад 2014 року відповідач виплачував ОСОБА_1 заробітну плату з дотриманням вимог ст. 113 КЗпП, а у грудні 2014 року відповідачем здійснені усі передбачені Законом виплати, пов'язані зі звільненням працівника.

Разом з тим, обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 посилається на те, що відповідач не відобразив розміру та порядку оплати праці на період простою, а тому повинен виплачувати заробітну плату, виходячи з повного окладу.

Надаючи юридичну оцінку доводам позовної заяви про те, що відповідач зобов'язаний сплатити ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу у квітні-листопаді 2014 року виходячи із повного розміру посадового окладу, а не 2/3 його частин, через що утворилась заборгованість по заробітній платі в сумі 10861,76 грн., суд визнає їх необґрунтованими з огляду на таке.

У наказах Дочірнього підприємства «Українська горілчана компанія «Nemiroff» про простій за № 24/03/2014 від 24.03.2014 року, № 24/03/2014 від 31.03.2014 року, №24/03/2014 від 07.04.2014 року, № 14/04/2014 від 14.04.2014 року, № 22/04/2014 від 22.04.2014 року, № 02/06/2014 від 02.06.2014 року, № 27/06/2014 від 27.06.2014 року, № 31/07/2014 від 31.07.2014 року, № 01/09/2014 від 01.09.2014 року, № 01/10/2014 від 01.10.2014 року наказано бухгалтерії провести відповідні розрахунки заробітної плати за весь період простою для працівників ДП «Українська горілчана компанія «Nemiroff» виходячи з вимог ст. 113 КЗпП України.

Згідно ст. 34 КЗпП України, простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

Статтею 113 КЗпП України, визначено, що час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду на момент простою.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про оплату праці» - норми оплати праці за час простою, який мав місце не з вини працівника, встановлюються Кодексом законів про працю України, норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою статті 12 та Кодексом законів про працю України є мінімальними державними гарантіями.

Таким чином, позивач визначив порядок та умови оплати праці в період перебування підприємства у простої, з посиланням на Закон - статтю 113 КЗпП України, тобто не нижче двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду на момент простою.

Як вбачається із розрахункових листків ОСОБА_1. за період з квітня по листопад 2014 року (а.с. 160-164), відповідач дотримався мінімальних трудових гарантій щодо оплати праці під час простою, передбачених статтею 113 КЗпП України. Оплата праці проводилась з розрахунку не нижче двох третин тарифної ставки. Роботодавець не обмежений в своєму праві виплачувати працівнику під час простою заробітну плату в розмірі, який перевищує 2/3 тарифної ставки встановленого працівникові розряду на момент простою. Вказане не буде порушенням вимог статі 113 КЗпП України, порушенням є оплата праці у розмірі, нижчому ніж дві третини тарифної ставки.

Суд визнає необґрунтованими твердження позивачки про те, що відповідач повинен був сплатити їй заробітну плату за час вимушеного прогулу в період з квітня по листопад 2014 року виходячи із повного розміру посадового окладу, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 113 КЗпП України, середній заробіток на час простою, зберігається за працівником у тому випадку, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для здоров'я чи життя працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з вини працівника.

З пояснень відповідача вбачається, що простої на Дочірньому підприємстві «Українська горілчана компанія «Nemiroff» були викликані іншими причинами, ніж ті, про які зазначено в ч. 3 ст. 113 КЗпП України та при настанні яких роботодавець має виплачувати середній заробіток за час простою.

З актів перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, проведеними Територіальною державною інспекцією з питань праці у Вінницькій області, що проводились 20.02.2015 року та 26.03.2015 року, не вбачається порушень порядку та оплати праці працівників Дочірнього підприємства «Українська горілчана компанія «Nemiroff» (а.с. 122-141).

Посилання позивачки на те, що оголошення простою є зміною істотних умов праці, про які працівника необхідно завчасно та під розпис повідомити, і оскільки відповідач цього не зробив, повинен сплачувати заробітну плату з розрахунку середнього заробітку, суд також оцінює критично, оскільки простій може бути викликаний різними причинами, в тому числі такими, які неможливо передбачити заздалегідь. При цьому законодавство не зобов'язує роботодавця повідомляти про початок простою не пізніше, ніж за два місяці від його початку, як це має місце у випадках зміни істотних умов праці, визначених статтею 32 КЗпП України.

Як пояснили представники сторін, про простій на підприємстві повідомлялось загальнодоступним оголошенням та виданням відповідних наказів. Представник позивача не заперечував, що ОСОБА_1 було відомо про простій.

Оскільки відповідачем було здійснено на користь позивачки усі виплати, у розмірах, не нижчих, ніж ті, які передбачені Законом, як під час простою, так і при звільненні, позовні вимоги про стягнення 10861,10 грн. невиплаченої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з квітня по листопад 2014 року та 30618,00 грн. компенсації за несвоєчасний розрахунок, задоволенню не підлягають.

Враховуючи, що судом не встановлено порушень трудових прав ОСОБА_1. щодо отримання належних грошових сум при простої та звільненні, не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення 10000,00 грн. моральної шкоди, оскільки такі вимоги випливають із твердження позивачки про порушення її трудових прав, чого судом при прийнятті рішення не встановлено.

Оцінюючи заяву відповідача про застосування строку позовної давності до вимог позивача, суд враховує, що у відповідності до п. 25 постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 року, непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Пропуск без поважних причин тримісячного строку звернення до суду є самостійною підставою для відмови в позові, однак якщо суд установить, що останній є необґрунтованим, він відмовляє в його задоволенні саме з цих підстав.

Оскільки судом встановлено, що поданий позов є необґрунтованим, вказане є підставою для відмови в його задоволенні в повному обсязі.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат судом враховано приписи п. 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", за яким позивачі звільняються від сплати судового збору за подання позовів про стягнення заробітної плати та за іншими вимогами, що випливають з трудових правовідносин.

Керуючись ст. ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 82, 84, 85, 87, 115 ГПК України, суд

ВИРІШИВ :

в задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 24 червня 2015 р.

Суддя Стефанів Т.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу АДРЕСА_1, код НОМЕР_1

3 - відповідачу 22800, Вінницька обл., м. Немирів, вул. Горького, 31, код 30805594