ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24.06.2015р. Справа № 905/106/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автономні джерела струму»,

, м.Київ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Гірничі машини-Дружківський

машинобудівний завод», , м.Дружківка

про стягнення заборгованості в сумі 1590832 грн. 85 коп.

Суддя Левшина Г.В.

Представники:

від позивача: Куничак О.В.-по дов.

від відповідача: Гордієнко Н.Я.-по дов.

В засіданні суду брали участь:

СУТЬ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Автономні джерела струму», м.Київ, позивач, звернувся до господарського суду з позовною заявою до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Гірничі машини-Дружківський машинобудівний завод», м.Дружківка, про стягнення заборгованості в сумі 1590832 грн. 85 коп., у тому числі основний борг в сумі 999999 грн. 98 коп., пеня в сумі 159068 грн. 49 коп., інфляція в сумі 419599 грн. 99 коп. та три проценти річних в сумі 12164 грн. 39 коп.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на договір №32/13-ДрМЗ від 02.09.2013р., видаткову накладну №106 від 19.09.2014р., розрахунок суми позову.

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 24.06.2015р. №3-1/61 позовні вимоги не визнав, посилаючись на неналежне виконання позивачем своїх зобов'язань за договором в частині постачання товару та, як наслідок, наявність в нього права на застосування оперативно-господарської санкції відносно позивача. Щодо решти позовних вимог відповідач стверджує про відсутність його вини у невиконанні зобов'язань перед позивачем внаслідок проведення антитерористичної операції на території Донецької області.

09.06.2014р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Гірничі машини-Дружківський машинобудівний завод", м.Дружківка звернулось до господарського суду Донецької області із зустрічною позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автономні джерела струму", м.Київ про стягнення неустойки та штрафу в сумі 819600,00 грн. за договором №32/13-ДрМЗ від 02.09.2013р.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 09.06.2014р. повернуто зустрічну позовну заяву та додані до неї документи Товариству з обмеженою відповідальністю "Гірничі машини-Дружківський машинобудівний завод", м.Дружківка без розгляду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

02.09.2013р. сторонами було підписано договір №32/13-ДрМЗ, за умовами якого позивач (постачальник) зобов'язався передати в обумовлені цим договором строки відповідачу (покупцю) продукцію та/або товар, а відповідач зобов'язався прийняти вказаний товар і сплатити за нього узгоджену суму.

Кількість, ціна та асортимент товару визначається специфікаціями, які є складовими і невід'ємними частинами цього договору (п.1.2 договору).

Згідно п.3.1 договору під «узгодженою партією товару» за даним договором сторони розуміють кількість і асортимент товару, зазначені у конкретній узгодженій та підписаній сторонами специфікації на поставку партії товару.

Сторонами було підписано специфікацію №2 до договору №32/13-ДрМЗ від 02.09.2013р., згідно якої постачанню позивачем відповідачу підлягали акумуляторні батареї у кількості 4 одиниці на суму 999999,98 грн.

Як встановлено судом, відповідно до наданої до матеріалів справи видаткової накладної №106 від 19.09.2014р. позивачем було поставлено відповідачу обумовлений специфікацією товар на суму 999999,98 грн.

Факт отримання від позивача товару з боку відповідача не спростовано.

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Пунктом 4.3 договору №32/13-ДрМЗ від 02.09.2013р. встановлено наступний наступний порядок оплати: відстрочка 60 днів після отримання товару.

За висновками суду, свої зобов`язання щодо своєчасної та повної сплати позивачу грошових коштів в сумі 999999,98 грн. всупереч ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України відповідач не виконав.

При цьому, посилання відповідача у відзиві на позов на неналежне виконання позивачем своїх зобов'язань за договором в частині постачання товару та, як наслідок, наявність в нього права на застосування оперативно-господарської санкції відносно позивача, суд до уваги не приймає. Зокрема, у разі наявності порушення позивачем прав відповідача за договором №32/13-ДрМЗ від 02.09.2013р., останній у відповідності із ст.1 Господарського процесуального кодексу України має право звернутися до суду з самостійним позовом до позивача.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім суми основного боргу, позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України за період з 19.11.2014р. по 30.04.2015р. нараховано та пред'явлено до стягнення інфляцію в сумі 419599,99 грн. та три проценти річних в сумі 12164,39 грн. за період з 19.11.2014р. по 15.05.2015р.

В п.5.9 договору №32/13-ДрМЗ від 02.09.2013р. сторонами було узгоджено, що за порушення строків оплати товару відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої у термін, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Згідно вказаного пункту договору позивачем за період з 19.11.2014р. по 15.05.2015р. заявлені вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 159068,49 грн.

За висновками суду, розрахунок сум пені та трьох процентів річних є арифметично вірним, таким, що відповідає законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Одночасно, щодо стягнення з відповідача інфляції за період з листопада 2014р. по 30.04.2015р. суд вважає за необхідне зазначити наступне:

Відповідно п.3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Як встановлено судом, відповідач мав здійснити розрахунок за поставлений позивачем товар в строк до 18.11.2014р. Як наслідок, нарахування інфляції за місяць, у якому мав бути здійснений платіж (листопад 2014р.), є неправомірним.

За таких обставин, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає інфляція за період з грудня 2014р. по квітень 2015р. в сумі 411999,99 грн.

При цьому, твердження відповідача щодо відсутності його вини у невиконанні зобов'язань перед позивачем внаслідок проведення антитерористичної операції на території Донецької області суд вважає безпідставними, оскільки ці твердження не підтверджено доказами у розумінні приписів господарського процесуального законодавства.

За змістом ст.10 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" та ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" єдиним належним доказом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), які мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України, тоді як інші документи не можуть вважатися доказами наявності таких обставин.

Відповідачем до матеріалів справи всупереч вимог ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України не надано копії такого сертифікату (висновку).

Разом з тим, відповідно до Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обстави (обставин непереборної сили), затверджений рішенням президії Торгово-промислової палати України від 15.07.2014р. №40 (3), що кореспондується та витікає з положень Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.1997р. №671/97-ВР, форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (Force Majeure) - це надзвичайні та невідворотні обставини, які об'єктивно впливають на виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків за законодавчими і іншими нормативними актами, дію яких неможливо було передбачити та дія яких унеможливлює їх виконання протягом певного періоду часу.

За визначеннями наведеного Регламенту, сертифікат (в певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили)- документ встановленої ТПП України форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Згідно п.п.6.1, 6.2 Регламенту, підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст. 3.1 РЕГЛАМЕНТУ, визначених як непереборний вплив на виконання відповідного зобов'язання таким чином, що унеможливлює його виконання у термін, що настав (наявність причинно-наслідкового зв'язку між обставиною та неможливістю виконання зобов'язання в термін, передбачений відповідно законодавством, відомчими нормативними актами, договором, контрактом, угодою, типовим договором тощо).

Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи, по кожному окремому договору, контракту, угоді тощо, а також по податкових та інших зобов'язаннях/обов'язках, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. 6.3. Заява на засвідчення форс-мажорних обставин.

Аналіз приведеного вище Регламенту та положень Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" свідчить про те, що сертифікат засвідчує певні форс-мажорні обставини, які звільняють від відповідальності за чітко визначеними зобов'язаннями та на які вказано заявником.

Враховуючи ненадання відповідачем до матеріалів справи жодних доказів, які б підтверджували викладені у відзиві обставини, твердження відповідача в цій частині судом до уваги не прийнято.

Таким чином, враховуючи, що позов доведений позивачем та обгрунтований матеріалами справи, проте в частині вимог про стягнення інфляції в сумі 7600,00 грн. є неправомірним, виходячи з того, що заперечення відповідача проти позову є безпідставними, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості підлягають частковому задоволенню в сумі 1583232 грн. 85 коп., у тому числі основний борг в сумі 999999 грн. 98 коп., інфляція в сумі 411999 грн. 99 коп., пеня в сумі 159068 грн. 49 коп. та три проценти річних в розмірі 12164 грн. 39 коп.

Судовий збір підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4-3, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Автономні джерела струму», м.Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гірничі машини-Дружківський машинобудівний завод», м.Дружківка про стягнення заборгованості в сумі 1590832 грн. 85 коп., у тому числі основний борг в сумі 999999 грн. 98 коп., пеня в сумі 159068 грн. 49 коп., інфляція в сумі 419599 грн. 99 коп. та три проценти річних в сумі 12164 грн. 39 коп., задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гірничі машини-Дружківський машинобудівний завод» (84205 Донецька область, м.Дружківка, вул.Леніна, 7, рах.№5496 в АТ «Сбербанк Росії», МФО 320627, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Автономні джерела струму» (03045 м.Київ, вул.Новопирогівська, 50, рах.№0 в ПАТ «КСГ Банк», МФО 380292, ) основний борг в сумі 999999 грн. 98 коп., інфляцію в сумі 411999 грн. 99 коп., пеню в сумі 159068 грн. 49 коп. та три проценти річних в розмірі 12164 грн. 39 коп., всього заборгованість в сумі 1583232 грн. 85 коп., судовий збір в сумі 31657 грн. 58 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні 24.06.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 24.06.2015р.

Суддя Г.В. Левшина