РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2015Справа №910/8770/15-г

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Техногазіндустрія»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Надра Інтегровані Рішення»
провизнання актів здачі-приймання виконаних робіт недійсними

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: Іванчук М.М. - представник за довіреністю б/н від 17.02.2015

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

07.04.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Техногазіндустрія» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Надра Інтегровані Рішення» про визнання акту № 1 здачі-приймання виконаних робіт від 26.09.2013, акту № 2 здачі-приймання виконаних робіт від 15.10.2013, акту № 3 здачі-приймання виконаних робіт від 22.10.2013, акту № 4 здачі-приймання виконаних робіт від 15.11.2013 та акту № 5 здачі-приймання виконаних робіт від 05.12.2013 недійсними.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що 10.06.2013 між сторонами було укладено Угоду № 03/19/04-2013 на проведення польових сейсморозвідувальних досліджень технологією 3D зйомки на Осколонівській площі. На виконання вказаної угоди між сторонами були підписані акт № 1 здачі-приймання виконаних робіт від 26.09.2013, акт № 2 здачі-приймання виконаних робіт від 15.10.2013, акт № 3 здачі-приймання виконаних робіт від 22.10.2013, акт № 4 здачі-приймання виконаних робіт від 15.11.2013 та акт № 5 здачі-приймання виконаних робіт від 05.12.2013. Однак, як стверджує позивач, вказані акти, а також платіжні доручення, що підтверджують факт здійснення позивачем часткової оплати за оспорюваними актами, підписані з боку позивача не директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Техногазіндустрія» (Фроловою З.І.), а особою, яка не мала права їх підписувати, з огляду на що позивач просив суд, на підставі статей 203, 215 Цивільного кодексу України, визнати вказані акти здачі-приймання виконаних робіт недійсними.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.044.2015 порушено провадження у справі № 910/8770/15-г; розгляд справи призначено на 15.05.2015.

У судовому засіданні 15.05.2015 представник відповідача подав письмові пояснення на позовну заяву, в яких заперечив проти задоволення позову з тих підстав, що оспорювані акти здачі-приймання виконаних робіт за своєю правовою природою не є правочинами, а є документами, які підтверджують виконання зобов'язань за укладеною між сторонами Угодою № 03/19/04-2013 на проведення польових сейсморозвідувальних досліджень технологією 3D зйомки на Осколонівській площі від 10.06.2013, а тому позивач безпідставно заявляє вимоги щодо визнання їх недійсними.

Крім того, відповідач зазначив, що, відповідно до статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Техногазіндустрія», директор позивача не має обмежень щодо укладання та підписання будь-яких договорів та угод.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.05.2015, відповідно до статті 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів та, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 15.06.2015.

12.06.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю явки представника позивача у призначене судове засідання.

У судовому засіданні 15.06.2015 суд розглянув клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи та відмовив у його задоволенні з тих підстав, що чинним законодавством України не обмежено коло осіб, які можуть бути представниками сторін при розгляді справи.

Відповідно до п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду міста Києва «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 № 18, господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

При цьому, суд вже відкладав розгляд справи, задовольняючи клопотання позивача, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Разом з тим, суд зазначає, що стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача.

Представник відповідача у судовому засіданні 15.06.2015 надав усні пояснення по суті спору; проти задоволення позову заперечив.

Представник позивача у судове засідання 15.06.2015 не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 607, яке знаходиться в матеріалах справи.

У судовому засіданні 15.06.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

10.06.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Техногазіндустрія» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Надра Інтегровані Рішення» (підрядник) укладено Угоду № 03/19/04-2013 на проведення польових сейсморозвідувальних досліджень технологією 3D зйомки на Осколонівській площі, відповідно до умов якої підрядник зобов'язується провести польові сейсморозвідувальні дослідження за технологією 3D зйомки на Осколонівській площі в Луганській області в обсязі 104,0 кв.м., загальної топографічної зйомки (інформативна геологічна площа 85,6 кв.м.), що складає 10836 фізичних спостережень, а саме - реєстрацію та збудження пружних коливань згідно з технічним завданням/програмою робіт (Додаток № 1 до договору) та обробку даних польових сейсморозвідувальних робіт 3D.

В подальшому між сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 від 26.09.2013, якою сторони внесли зміни та доповнення до Угоди № 03/19/04-2013 на проведення польових сейсморозвідувальних досліджень технологією 3D зйомки на Осколонівській площі від 10.06.2013.

Так, відповідно до п. 1.1 Додаткової угоди № 1 до Угоди, підрядник зобов'язується провести польові сейсморозвідувальні дослідження за технологією 3D зйомки на Осколонівській площі в Луганській області в обсязі 104,0 кв.м., загальної топографічної зйомки, що складає 11403 фізичних спостережень, а саме - реєстрацію та збудження пружних коливань згідно з технічним завданням/програмою робіт (Додаток № 1 до договору) та обробку даних польових сейсморозвідувальних робіт 3D.

Відповідно до п. 2.1 Додаткової угоди № 1 до Угоди, вартість робіт за даним Договором становить 15559461 грн. 92 коп. Специфікація цін за роботи визначена в Додатку № 3 до цього Договору.

Відповідно до п. 2.4 Додаткової угоди № 1 до Угоди, розрахунок за виконані польові роботи проводиться після підписання за попереднім погодженням із замовником актів здачі-приймання виконаних робіт виходячи із вартості і фізичної точки - 1242 грн. 01 коп.

Згідно з п. 2.5 Додаткової угоди № 1 до Угоди, остаточний розрахунок за виконання підрядником робіт здійснюється замовником після підписання сторонами актів виконаних робіт по обробці даних 3D сейсморозвідувальних досліджень шляхом перерахування грошових коштів в сумі 1396821 грн. 89 коп. на поточний банківський рахунок підрядника.

Відповідно до п. 3.1 Угоди, здавання-приймання виконаних робіт здійснюється сторонами щомісячно або по завершенні окремих етапів шляхом підписання сторонами акту здавання-приймання виконаних робіт у строки, передбачені в п. 5.2 цього Договору.

Згідно з п. 5.3 Угоди, замовник зобов'язується оплатити виконані підрядником роботи згідно з підписаними сторонами актами виконаних робіт протягом 5 робочих днів з дня підписання відповідного акту.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором підряду.

Відповідно до п. п. 1,2 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Судом встановлено, що 26.09.2013 між сторонами складено акт № 1 здачі-приймання виконаних робіт на Осколонівській площі згідно Договору № 03/19/04-2013 від 10.06.2013 про те, що підрядником виконані роботи на загальну суму 39666 грн. 00 коп. Вказаний акт підписаний представниками сторін (в т.ч. зі сторони Товариства з обмеженою відповідальністю «Техногазіндустрія» Фроловою З.І.) і скріплений печатками сторін (копія знаходиться в матеріалах справи).

15.10.2013 між сторонами складено акт № 2 здачі-приймання виконаних робіт на Осколонівській площі згідно Договору № 03/19/04-2013 від 10.06.2013 про те, що підрядником виконані роботи на загальну суму 4014 грн. 00 коп. Вказаний акт підписаний представниками сторін (в т.ч. зі сторони Товариства з обмеженою відповідальністю «Техногазіндустрія» Фроловою З.І.) і скріплений печатками сторін (копія знаходиться в матеріалах справи).

22.10.2013 між сторонами складено акт № 3 здачі-приймання виконаних робіт на Осколонівській площі згідно Договору № 03/19/04-2013 від 10.06.2013 про те, що підрядником виконані роботи на загальну суму 5452423 грн. 90 коп. Вказаний акт підписаний представниками сторін (в т.ч. зі сторони Товариства з обмеженою відповідальністю «Техногазіндустрія» Фроловою З.І.) і скріплений печатками сторін (копія знаходиться в матеріалах справи).

Судом встановлено, що 15.11.2013 між сторонами складено акт № 4 здачі-приймання виконаних робіт на Осколонівській площі згідно Договору № 03/19/04-2013 від 10.06.2013 про те, що підрядником виконані роботи на загальну суму 1201023 грн. 67 коп. Вказаний акт підписаний представниками сторін (в т.ч. зі сторони Товариства з обмеженою відповідальністю «Техногазіндустрія» Фроловою З.І.) і скріплений печатками сторін (копія знаходиться в матеріалах справи).

05.12.2013 між сторонами складено акт № 5 здачі-приймання виконаних робіт на Осколонівській площі згідно Договору № 03/19/04-2013 від 10.06.2013 про те, що підрядником виконані роботи на загальну суму 7509192 грн. 46 коп. Вказаний акт підписаний представниками сторін (в т.ч. зі сторони Товариства з обмеженою відповідальністю «Техногазіндустрія» Фроловою З.І.) і скріплений печатками сторін (копія знаходиться в матеріалах справи).

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з підпунктом 2 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин 1-3, 5, 6 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, угода може бути визнана недійсною лише з підстав, передбаченими законом.

У відповідності до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В силу припису статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується.

Отже, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Суд зазначає, що між сторонами виникли правовідносини щодо виконання робіт саме з Угоди № 03/19/04-2013 на проведення польових сейсморозвідувальних досліджень технологією 3D зйомки на Осколонівській площі від 10.06.2013 та Додаткової угоди № 1 від 26.09.2013.

Вказані Угода № 03/19/04-2013 на проведення польових сейсморозвідувальних досліджень технологією 3D зйомки на Осколонівській площі від 10.06.2013 та Додаткова угода № 1 від 26.09.2013 є правочинами, які спрямовані на набуття цивільних прав та обов'язків.

Водночас, акт № 1 здачі-приймання виконаних робіт від 26.09.2013, акт № 2 здачі-приймання виконаних робіт від 15.10.2013, акт № 3 здачі-приймання виконаних робіт від 22.10.2013, акт № 4 здачі-приймання виконаних робіт від 15.11.2013 та акт № 5 здачі-приймання виконаних робіт від 05.12.2013, які позивач просить суд визнати недійсними, не є правочинами, оскільки вони не є підставою для виникнення, зміни чи припинення цивільних прав та обов'язків, а є документами, які підтверджують факт виконання зобов'язань за укладеною між сторонами Угодою № 03/19/04-2013 на проведення польових сейсморозвідувальних досліджень технологією 3D зйомки на Осколонівській площі від 10.06.2013 та Додаткова угода № 1 від 26.09.2013.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду мають підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Нормами частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з частинами 2 та 3 статті 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Отже, із приписів вищенаведених правових норм випливає, що захист прав особи та законних інтересів здійснюється способом, що визначений законом або договором, зокрема шляхом визнання правочину недійсним та повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів.

Однак, у вищенаведених нормах законодавства не передбачений такий спосіб захисту як визнання недійсними актів здачі-приймання виконаних робіт.

При цьому, позивач обґрунтовує позовні вимоги саме підставами, які передбачені нормами Цивільного кодексу України щодо недійсності правочинів.

Суд наголошує на тому, що акт № 1 здачі-приймання виконаних робіт від 26.09.2013, акт № 2 здачі-приймання виконаних робіт від 15.10.2013, акт № 3 здачі-приймання виконаних робіт від 22.10.2013, акт № 4 здачі-приймання виконаних робіт від 15.11.2013 та акт № 5 здачі-приймання виконаних робіт від 05.12.2013, які позивач просить суд визнати недійсними, не є за своєю правовою природою правочинами, оскільки вони не породжують, не змінюють та не припиняють цивільні права та обов'язки, а є документами, які підтверджують виконання зобов'язань за укладеною між сторонами Угодою № 03/19/04-2013 на проведення польових сейсморозвідувальних досліджень технологією 3D зйомки на Осколонівській площі від 10.06.2013.

У відповідності до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосудді, а відповідно до статті 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правовідношення.

Суд зазначає, що надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, необхідно також зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Тобто, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Виходячи з приписів вищевказаних статей, такий спосіб захисту цивільних прав як визнання недійсними актів здачі-приймання виконаних робіт є неефективним способом захисту прав та інтересів, так як не забезпечує їх реального захисту.

Суд зазначає, що факт підписання/непідписання актів здачі-приймання виконаних робіт позивачем повинен входити до предмету доказування та оцінки доказів у випадку наявності спору між сторонами щодо стягнення заборгованості за Угодою № 03/19/04-2013 на проведення польових сейсморозвідувальних досліджень технологією 3D зйомки на Осколонівській площі від 10.06.2013 та Додатковою угодою № 1 від 26.09.2013, тобто позивач у даному випадку повинен обрати пасивний спосіб захисту, а відповідач - довести факт належного виконання зобов'язань за договором.

Крім того, суд зазначає, що згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 92 Цивільного кодексу України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов'язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Судом встановлено, що всі оспорювані позивачем акти здачі-приймання виконаних робіт, а також платіжні доручення про часткову сплату боргу з боку Товариства з обмеженою відповідальністю «Техногазіндустрія», підписані Фроловою З.І. (директором).

Крім того, у судовому засіданні 15.05.2015 представник відповідача подав належним чином засвідчені копії витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які сформовані станом на дату підписання кожного оспорюваного акту здачі-приймання виконаних робіт (тобто, станом на 26.09.2013, на 15.10.2013, на 22.10.2013, на 15.11.2013 та на 05.12.2013), з яких вбачається, що станом на відповідні дати, директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Техногазіндустрія» була Фролова Зоя Ігорівна (обмеження згідно статуту).

Суд зазначає, що ухвалами від 10.04.2015 та 15.05.2015 з метою встановлення повноважень директора позивача зобов'язував позивача надати суду копію Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Техногазіндустрія» у повному обсязі, однак позивач у судові засідання не з'являвся, копію Статуту у повному обсязі не надав, з огляду на що суд здійснює розгляд справи за наявним в матеріалах справи витягом зі Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Техногазіндустрія».

Відповідно до п. 13.1 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Техногазіндустрія», виконавчим органом товариства є директор.

Відповідно до п. 13.5 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Техногазіндустрія», директор має право без доручення виконувати дії від імені товариства.

Згідно з п. 13.6 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Техногазіндустрія», директор зокрема, має право укладати будь-які договори, угоди, бути представником у всіх органах державної влади та управління, відкривати рахунки в установах банку, видавати довіреності, призначати посадових осіб товариства, приймати на роботу і звільніти працівників апарату товариства, визначати форму і розмір заробітної плати, преміювання працівників.

Таким чином, суд вважає безпідставними твердження позивача про підписання оспорюваних актів здачі-приймання робіт неуповноваженою на те особою, оскільки акт № 1 здачі-приймання виконаних робіт від 26.09.2013, акт № 2 здачі-приймання виконаних робіт від 15.10.2013, акт № 3 здачі-приймання виконаних робіт від 22.10.2013, акт № 4 здачі-приймання виконаних робіт від 15.11.2013 та акт № 5 здачі-приймання виконаних робіт від 05.12.2013 (так само як і платіжні доручення) з боку позивача підписані директором - Фроловою З.І., а обмежень щодо їх підписання Статутом позивача не визначено.

Разом з тим, суд критично оцінює твердження позивача, що підпис на оспорюваних актах та платіжних дорученнях, виконаний від імені директора Фролової З.І., є підробленим та належить іншій особі, оскільки будь-яких обґрунтованих доказів на підтвердження цього позивачем суду не надано, клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи позивачем не заявлялись.

Зокрема, акт № 1 здачі-приймання виконаних робіт від 26.09.2013, акт № 2 здачі-приймання виконаних робіт від 15.10.2013, акт № 3 здачі-приймання виконаних робіт від 22.10.2013, акт № 4 здачі-приймання виконаних робіт від 15.11.2013 та акт № 5 здачі-приймання виконаних робіт від 05.12.2013 скріплені печаткою позивача. Водночас, відомостей щодо втрати печатки юридичної особи або заволодіння нею невідомими особами позивачем суду не надано (в тому числі, доказів будь-якого звернення до правоохоронних органів).

Суд наголошує на тому, що саме директором Фроловою З.І. в оплату оспорюваних актів були в наступному підписані платіжні доручення. При цьому, як вбачається з платіжних доручень (долучені позивачем до матеріалів позовної заяви), вони були подані банку у системі «Клієнт-Банк», тобто шляхом використання електронного цифрового підпису.

Слід зазначити,що система "Клієнт-Банк" - форма банківського обслуговування клієнтів, яка побудована на використанні інформаційних технологій, що забезпечують клієнтам можливість дистанційного отримання фінансової інформації та управління банківськими рахунками.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про електронний цифровий підпис», підписувач зобов'язаний: зберігати особистий ключ у таємниці; надавати центру сертифікації ключів дані згідно з вимогами статті 6 цього Закону для засвідчення чинності відкритого ключа; своєчасно надавати центру сертифікації ключів інформацію про зміну даних, відображених у сертифікаті ключа.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що власник електронного цифрового ключа зобов'язаний належно використовувати електронний підпис та несе відповідальність за його збереження. Водночас, доказів незаконного заволодіння електронним цифровим ключем невстановленими особами суду не надано (та вказані доводи у позовній заяві не зазначені).

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Техногазіндустрія» про визнання акту № 1 здачі-приймання виконаних робіт від 26.09.2013, акту № 2 здачі-приймання виконаних робіт від 15.10.2013, акту № 3 здачі-приймання виконаних робіт від 22.10.2013, акту № 4 здачі-приймання виконаних робіт від 15.11.2013 та акту № 5 здачі-приймання виконаних робіт від 05.12.2013 недійсними є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 22.06.2015

Суддя І.М. Отрош