ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2015 р. Справа № 922/1255/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Камишева Л.М. , суддя Россолов В.В.

при секретарі Пляс Л.Ф.

за участю представників сторін:

позивача - Меха Д.В., довіреність № 08-11/4851/2-14 від 29 грудня 2014 року,

відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх.№ 3126Х/1-6) на рішення господарського суду Харківської області від 12 травня 2015 року у справі

за позовом Харківської міської ради, м. Харків

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Харків

про повернення майна та відшкодування доходів

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Харківська міська рада, звернулась до Господарського суду Харківської області з позовом, в якому просить зобов'язати ФОП ОСОБА_2 повернути в натурі територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради безпідставно набуте майно - земельну ділянку площею 0,0445 га по АДРЕСА_1; стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь Харківської міської ради доходи, отримані від безпідставно набутого майна в розмірі 62 376,38 грн.; судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням господарського суду Харківської області від 12 травня 2015 року у справі № 922/1255/15 (суддя Інте Т.В.) в позові відмовлено.

Позивач з рішенням господарського суду першої інстанції в частині відмови в стягненні суми доходу, отриманого від безпідставно набутого майна, не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, вважаючи, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин справи.

Зокрема, зазначає, що суд при винесенні рішення дійшов невірного висновку про неможливість застосування до спірних правовідносин норм статей 1212, 1213, 1214 Цивільного кодексу України. Просить рішення господарського суду в частині відмови в задоволенні позову про стягнення з відповідача на користь Харківської міської ради доходу, отриманого від безпідставно набутого майна - земельної ділянки площею 0,0445 га по АДРЕСА_1, в розмірі 62 376,38 грн. скасувати та прийняти в цій частині нове, яким стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь Харківської міської ради доходи, отримані від безпідставно набутого майна в розмірі 62 376,38 грн.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що скарга не підлягає задоволенню з тих підстав, що оскаржене рішення прийняте при повному та всебічному з'ясуванні обставин справи, воно є обґрунтованим і відповідає як фактичним обставинам, так і вимогам чинного законодавства. Вказує на те, що відповідачем спірна земельна ділянка під будівлею набута за наслідком законних його дій - придбання будівлі у власність; передувало цьому факту оформлення відповідачем на спірну земельну ділянку договору оренди, після припинення дії якого, у відповідача виник намір на придбання земельної ділянки у власність, при цьому сплата орендних платежів відбувалась до жовтня 2013 року. На даний час, як зауважує відповідач, оформлення документів на земельну ділянку триває у відповідності до чинного законодавства, яким не передбачено обов'язку майбутнього власника землі набути її в користування за умовами оренди на період до моменту укладення договору купівлі-продажу. Крім того, на думку відповідача, заявлена позивачем до стягнення сума доходу у розмірі 62 376,38 грн. необґрунтована, оскільки в матеріалах справи відсутні такі докази (вх. 9691 від 22.06.2015р.).

Розпорядженням голови Харківського апеляційного господарського суду від 29 травня 2015 року, у зв'язку із відпусткою судді Івакіної В.О. для розгляду цієї справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Камишева Л.М., суддя Россолов В.В.

У призначене судове засідання представник відповідача не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи зворотне повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 122).

Колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги за відсутності належно повідомленого відповідача.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, заслухавши у судовому засіданні пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, розглянувши справу в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, виходячи з наступного.

31 жовтня 2007 року між Харківською міською радою в особі міського голови (Орендодавець) та ФОП ОСОБА_2 (Орендар) на підставі рішення Харківської міської ради від 23 грудня 2005 року № 257/05, укладений договір оренди землі площею 0,1548 га по АДРЕСА_1 для експлуатації та обслуговування нежитлових приміщень строком до 01 квітня 2012 року, зареєстрований у Харківській регіональній філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" в Державному реєстрі земель 20 грудня 2007 року за № 98 (а.с. 51-55).

Згідно акту приймання-передачі земельної ділянки від 24 грудня 2007 року за № 89, ФОП ОСОБА_2 передано земельну ділянку в оренду до 01 квітня 2012 року площею 0,1548 га. (а.с.58).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 червня 2011 року у справі № 2-5300/11, яке набрало законної сили (а.с. 43-44), визнано за ОСОБА_2 право власності на реконструйовану нежитлову будівлю літ. "А-1" з цокольним поверхом загальною площею 662,2 кв.м. по АДРЕСА_1, що підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 29 вересня 2014 року (індексний номер документу 27404764) (а.с. 27-29).

Як зазначає відповідач, що після припинення орендних відносин він вирішив викупити вказану земельну ділянку, для чого 12 серпня 2013 року звернувся до позивача з відповідною заявою (а.с. 59).

Рішенням Харківської міської ради від 29 жовтня 2014 року № 1681/14 ФОП ОСОБА_2 надано дозвіл на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки із земель територіальної громади м. Харкова із земель житлової та громадської забудови площею, орієнтовно, 0,0569 га за адресою: АДРЕСА_1, для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. "А-1" (спортивно-оздоровчий комплекс з підсобними приміщеннями).

30 вересня 2014 року головним спеціалістом відділу контролю за використанням земель Департаменту самоврядного контролю за використанням та охороною земель Харківської міської ради були здійснені відповідні заходи контролю за додержанням вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_1, про що складений акт (а.с. 16-17).

Актом обстеження та визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що ФОП ОСОБА_2 з 24 жовтня 2001 року та по теперішній час використовує зазначену земельну ділянку без виникнення права власності, користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до статті 125 Земельного кодексу України.

На запит Департаменту самоврядного контролю за використанням та охороною земель Харківської міської ради від 18 вересня 2014 року (№ 2463/0/226-14), ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області 10 жовтня 2014 року повідомило (лист № 5166/9/20-30-15-03-24), що актом приймання-передачі № 269/13 від 23 жовтня 2013 року спірна земельна ділянка передана Орендарем до земель запасу міста. З 24 жовтня 2013 року ФОП ОСОБА_2 плату за землю не нараховує та не сплачує. (а.с. 21).

Відповідно до листа Управління Держземагенства у м. Харкові Харківської області від 13 жовтня 2014 року № 4581/08, станом на 29 грудня 2012 року, в Управлінні Держземагенства у м. Харкові Харківської області не обліковуються правовстановлюючі документи на право власності або користування не земельну ділянку по АДРЕСА_1. (а.с. 22).

У зв'язку із вищезазначеним позивач наполягає на безпідставному користуванні відповідачем спірною земельною ділянкою, що стало підставою для звернення позивача до господарського суду із зазначеним позовом.

Предметом цього позову є зобов'язання відповідача звільнити відповідну земельну ділянку та стягнення з відповідача суму несплаченої орендної плати за користування земельними ділянками як отриманий останнім дохід від використання безпідставно набутого майна.

Місцевий господарський суд, відмовляючи в задоволенні позову в частині повернення безпідставно набутого майна, враховуючи фактичний та юридичний зв'язок земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_1 та розташованих на неї будівлі, яка належить відповідачу на праві власності, зазначив, що позивачем не доведено, що вказана земельна ділянка, це дійсно те майно, яке було безпідставно набуте відповідачем. Крім того, розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача доходу, отриманого від безпідставно набутого майна, суд першої інстанції виходив з того, що для задоволення такої вимоги має бути доведена протиправність дій відповідача, яку позивачем не було доведено, а тому також залишив ці вимоги без задоволення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Згідно частини першої статті 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

В статті 41 Конституції України зазначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки (статті 179 Цивільного кодексу України).

Згідно частини першої статті 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

За положеннями статті 30 Земельного кодексу України, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. При передачі підприємствами, установами і організаціями будівель та споруд іншим підприємствам, установам і організаціям разом з цими об'єктами до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій знаходяться зазначені будівлі та споруди.

Як роз'яснив Вищий господарський суд України у п. 2 постанови Пленуму № 6 від 17 травня 2011 року "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин", у вирішенні спорів щодо переходу права власності на земельну ділянку внаслідок переходу права власності на житлові будинки, будівлі, споруди, що на них розміщені, судам необхідно досліджувати умови договору купівлі-продажу зазначеного нерухомого майна, наявність у продавця визначених законом документів, що посвідчують право на земельну ділянку, відповідність нерухомого майна, розміщеного на відповідних земельних ділянках, ознакам житлового будинку (будівлі, споруди), здійснення державної реєстрації права власності особи, яка придбала відповідне нерухоме майно, з урахуванням положень статей 331,376 ЦК України, статей 116, 123, 124, 126 ЗК України. Правочин, за яким переходить право власності на житлові будинки, будівлі, споруди, тягне за собою перехід права на земельну ділянку, на якій знаходиться відповідне нерухоме майно. Новий власник будинку (будівлі, споруди) у зв'язку з цим не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень". Таке оформлення здійснюється з урахуванням законодавчих приписів, зазначених в абзацах другому-п'ятому підпункту 2.12 пункту 2 цієї постанови, і положень постанови Кабінету Міністрів України від 06.05.2009 № 439 "Про деякі питання посвідчення права власності на земельну ділянку".

У застосуванні положень статей 377 Цивільного кодексу України та 120 Земельного кодексу України щодо переходу права користування земельною ділянкою внаслідок переходу права на розташований на ній житловий будинок, будівлю, споруду господарським судам слід враховувати, що положення відповідних статей обох кодексів мають один і той же предмет регулювання, а тому підлягають застосуванню в сукупності.

До відносин, пов'язаних з переходом права користування земельною ділянкою, на якій знаходиться житловий будинок, будівля, споруда, до особи, що набула права власності на відповідне нерухоме майно, в тому числі стосовно розміру такої земельної ділянки, застосовується законодавство, що діяло на час переходу права власності на житловий будинок, будівлю, споруду.

Як вже зазначалось в цій постанові, відповідач на підставі рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 24 червня 2011 року набув право власності на реконструйоване нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яке розташоване на спірній земельній ділянці, у зв'язку з чим має законодавчо визначене право на земельну ділянку, на якій розташовані його будівлі, що спростовує твердження позивача про безпідставне користування відповідачем спірною земельною ділянкою.

На підставі рішення Харківської міської ради від 23 грудня 2005 року № 257/05, між Харківською міською радою та відповідачем укладений договір оренди землі площею 0,1548 га по АДРЕСА_1 для експлуатації та обслуговування нежитлових приміщень строком до 01 квітня 2012 р.

Після припинення орендних відносин відповідач здійснював дії, направлені на викуп спірної земельної ділянки.

25 вересня 2013 року Харківською міською радою надано дозвіл на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки із земель територіальної громади м. Харкова із земель житлової та громадської забудови площею, орієнтовно, 0,0569 га за адресою: АДРЕСА_1, для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. "А-1" (спортивно-оздоровчий комплекс з підсобними приміщеннями).

З пояснень відповідача свідчить, що враховуючи погіршення фінансового стану відповідача, він вирішив придбати у власність лише частину спірної земельної ділянки, площею 0,0569 га., у зв'язку з чим рішенням 35 сесії Харківської міської ради №1681 від 29 жовтня 2014 року були частково змінені пункти рішення №1267/13 від 25 вересня 2013 року та надано дозвіл на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням нової площі.

На даний час оформлення документів триває у відповідності до чинного законодавства, що не спростовано позивачем.

Слід зазначити, що не оформлення права користування (власності) земельними ділянками, на яких розташована нерухомість, не може бути підставою для обмеження права відповідача як власника нерухомості на користування нерухомістю.

Колегія суддів вважає, що зобов'язання повернути в натурі спірну земельну ділянку є порушенням права власності на нерухоме майно відповідача, гарантованого статтею 41 Конституції України, а тому місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги Харківської міської ради щодо зобов'язання відповідача повернути в натурі земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,0445 га територіальній громаді м. Харкова в особі Харківської міської ради не підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача 62 376,38 грн., як доходу, отриманого від безпідставно набутого майна, в порядку ст.ст. 1212, 1213, 1214 Цивільного кодексу України, колегія суддів враховує наступне.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до статей 11, 509 Цивільного кодексу України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів або правомірних дій.

Відповідно до частини 1 статті 1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

Для застосування положень статей 1212, 1213, 1214 Цивільного кодексу України необхідно довести відсутність правових підстав для набуття або зберігання майна.

Вимога про повернення безпідставно набутого майна нерозривно пов'язана з вимогою про відшкодування всіх доходів, отриманих від безпідставно набутого майна, тобто не довівши факт безпідставності набуття майна, не повернувши зазначене майно, у позивача не виникає право на відшкодування доходів, отриманих від безпідставно набутого майна.

Колегія суддів зазначає, що відповідач, як вже було встановлено, набув майно за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству.

З огляду на вищезазначене, застосування статей 1212, 1213, 1214 Цивільного кодексу України в даному випадку є неправомірним.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що господарський суд дійшов також обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача доходів, отриманих від використання безпідставно набутого майна в розмірі 62 376,38 грн. не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частинами 1-2 статті 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків Господарського суду Харківської області, викладених у рішенні від 12 травня 2015 року у цій справі.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.

Керуючись статтями 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 12 травня 2015 року у справі № 922/1255/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцятиденного строку.

Повна постанова складена 25.06.2015р.

Головуючий суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Камишева Л.М.

Суддя Россолов В.В.