РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2015Справа №910/8661/15-г
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "АЛЬТКОМ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП ЛІЗИНГ"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Осипенко Дмитро Олегович

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

Суддя Ярмак О.М.

Представники сторін :

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: Шагін О.В. за дов.

Від третьої особи: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "АЛЬТКОМ" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП ЛІЗИНГ" про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису, вчиненого 19.01.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенко Д.О. на договорі фінансового лізингу №128-L від 21.03.2011, зареєстрований в реєстрі за №279, про повернення об'єкта фінансового лізингу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що договором фінансового лізингу не було передбачено можливості повернення предмету лізингу за виконавчим написом нотаріуса; позивачем не було отримано від відповідача рахунків про сплату лізингових платежів, повідомлення про розірвання договору та повернення предмету лізингу; для вчинення виконавчого напису відповідачем поданий договір, аркуші якого не були з'єднані у спосіб, що унеможливлює їх роз'єднання без порушення цілісності, не пронумеровані і не скріплені підписом відповідної посадової особи та печаткою юридичної особи, яка видала документ.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.04.2015 порушено провадження у справі № 910/8661/15-г, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Осипенка Дмитра Олеговича, розгляд справи призначено на 19.05.2015.

30.04.2015 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Осипенка Дмитра Олеговича надійшли пояснення в яких нотаріус зазначив, що спірний виконавчий напис вчинений у відповідності до вимог чинного законодавства, просив суд відмовити позивачеві в задоволенні позову та розглядати справу за його відсутності.

18.05.2015р. через канцелярію суду відповідачем подано документи для долучення до матеріалів справи та відзив на позовну заяву.

18.05.2015р. через канцелярію суду позивач надав заперечення на відзив відповідача.

У засіданні суду 19.05.2015р. було оголошено перерву до 09.06.2015 на підставі ст.. 77 ГПК України.

09.06.2015р. відповідачем подано додаткові пояснення по справі.

Ухвалою суду від 09.06.2015р. розгляд справи відкладено на 23.06.2015р. відповідно до ст.77 ГПК України.

19.06.2015р. до суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з великою завантаженістю працівників ТОВ «ШБ «АЛЬТКОМ» та неможливістю забезпечити явку інших представників.

Вказане клопотання судом не задовольняється, при цьому господарський суд виходить з того, що ухвалою суду від 09.04.2015 порушено провадження у даній справі, визначений ст.69 ГПК України строк вирішення спору сплинув, ухвалою суду від 09.06.2015р. за клопотанням сторін вже було продовжено термін розгляду справи, що свідчить про достатність часу для підготовки сторін до судового розгляду, подання пояснень, заперечень та доказів в обґрунтування своєї позиції.

У судовому засіданні 23.06.2015р. представник відповідача проти позову заперечував.

Враховуючи викладене, справа розглядається за наявними у ній матеріалами відповідно до ст.75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

21.03.2011 року між ТОВ "ОТП ЛІЗИНГ" (лізингодавець за договором) та ТОВ "Шляхове будівництво "АЛЬТКОМ" (лізингоодержувач) було укладено договір фінансового лізингу № 128-L, за умовами якого лізингодавець на підставі договору купівлі - продажу (поставки) зобов'язується набути у власність лізингодавця і передати на умовах фінансового лізингу у тимчасове володіння та користування майно (предмет лізингу), наведене в специфікації (додаток 1 до договору), а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору.

Згідно специфікації (додаток 1 до договору), предметом лізингу є: автомобіль Toyota Land Cruiser 150 4,0L 5AT Premium (D6/FG) 070, білий 2011 року випуску; автомобіль Toyota Land Cruiser 150 4,0L 5AT Premium (D6/FG) 202, чорний 2011 року випуску; автомобіль Toyota Land Cruiser 150 4,0L 5AT Premium (D6/FG) 1F7, сріблястий 2011 року випуску; автомобіль Toyota Land Cruiser 150 4,0L 5AT Premium (D6/FG) 1G3, сірий металік 2011 року випуску.

За Актами приймання-передачі від 30.03.2011 року до договору відповідач передав, а позивач прийняв у користування предмет лізингу.

Згідно із п. 2.1. договору, приймання лізингоодержувачем предмета лізингу в лізинг оформлюється шляхом складання акту приймання-передачі, що підтверджує якість, комплектність, справність, належний стан предмета лізингу і відповідність предмета лізингу техніко-економічним показникам, встановленим лізингоодержувачем умовам і специфікаціям та умовам договору.

Лізингоодержувач сплачує лізингодавцю лізингові платежі відповідно до договору. Складові лізингових платежів, їх суми та дати платежів визначені в Графіку згідно з додатком 2 до договору, який є його невід'ємною частиною (п.п. 5.1., 5.3.).

19 січня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д.О. було вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за № 279, яким запропоновано вилучити та повернути від лізингоодержувача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "АЛЬТКОМ" на користь лізингодавця - Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП ЛІЗИНГ" об'єкти фінансового лізингу - автомобіль Toyota Land Cruiser 150 4,0L 5AT Premium (D6/FG) 070, білий 2011 року випуску; автомобіль Toyota Land Cruiser 150 4,0L 5AT Premium (D6/FG) 202, чорний 2011 року випуску; автомобіль Toyota Land Cruiser 150 4,0L 5AT Premium (D6/FG) 1F7, сріблястий 2011 року випуску; автомобіль Toyota Land Cruiser 150 4,0L 5AT Premium (D6/FG) 1G3, сірий металік 2011 року випуску, що були передані в користування на підставі договору фінансового лізингу № 128-L від 21.03.2011 та підлягають поверненню за невиплату до 25.10.2014 заборгованості за користування об'єктом лізингу в сумі 67 300,15 грн.

03.02.2015 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції м. Києва було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 46357852 з примусового виконання виконавчого напису № 279 від 19.01.2015.

Позивач вказує, що виконавчий напис № 279 від 19.01.2015р. є таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчинений з порушенням ст. 87 Закону України «Про нотаріат», п.284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 20/5від 03.08.2004р., п. 3 Глави 8 Загальних умов Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012р., оскільки договором фінансового лізингу не передбачено можливість повернення предмета лізингу за виконавчим написом нотаріуса; позивач не отримував повідомлень від відповідача про розірвання договірних відносин та повернення предмета лізингу, рахунок про сплату лізингових платежів лізингоодержував не отримував, стверджує, що надані нотаріусу документи не були належним чином оформлені, зокрема подано договір, аркуші якого не були з'єднані у спосіб, що унеможливлює їх роз'єднання без порушення цілісності, не пронумеровані і не скріплені підписом відповідної посадової особи та печаткою юридичної особи, яка видала документ.

Відповідач позовні вимоги заперечив, посилаючись на те, що оспорюваний виконавчий напис вчинений, у зв'язку з істотним порушенням умов договору фінансового лізингу, а саме, несплати лізингових платежів понад 30 днів. У відповідності до п. 6.2, п. 6.3 договору, відповідач звернувся до позивача з повідомленням вих. 3264/12 від 18.12.2014 (отримане відповідачем 24.12.2014) про розірвання договору, зазначивши, що датою розірвання договору є 24.12.2014, та повернення предмету лізингу на протязі 10 (десяти) робочих днів з дня отримання даного повідомлення. Пояснює, що рахунки на оплату лізингових платежів були надіслані позивачу у додатку до повідомлення, у задоволенні позову просить відмовити.

Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Осипенко Дмитро Олегович у письмових поясненнях по справі зазначає, що оспорювана нотаріальна дія була вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до приписів ст. ст. 11, 15 Цивільного кодексу України цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав -це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.

Положеннями ст. 16 ЦК України встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Виходячи з приписів частини другої статті 50 Закону України "Про нотаріат", право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 24.10.2011 р. "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом, вирішуються господарським судом за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо суб'єктний склад сторін відповідного спору відповідає приписам статті 1 ГПК. При цьому за змістом статей 1, 2, 18, 22, 27 ГПК, статей 1 і 3 названого Закону нотаріус не може бути відповідачем у господарському процесі, а залучається до участі в ньому як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 15 Господарського процесуального кодексу України справи у спорах про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню відповідача або за місцем виконання виконавчого напису нотаріуса за вибором позивача.

Статтею 806 Цивільного кодексу України визначено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

Згідно із ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами договору сторони визначили розміри, порядок та терміни сплати лізингоодержувачем лізингових платежів у додатку 2 "Графік сплати лізингових платежів", відповідно до якого позивач зобов'язувався вносити лізингові платежі щомісяця.

Згідно наявних в матеріалах справи рахунків вбачається, що у позивача виникла заборгованість по 30-31 лізинговим платежам за період з вересня 2014 по жовтень 2014 року, тобто понад 30 днів, по рахунках №33839 від 25.09.2014р., № 35456 від 21.10.2014р.

Пунктом 6.1. договору визначено події, які вважаються істотним порушення умов договору лізингоодержувачем (подія невиконання зобов'язання), зокрема, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж або інші платежі (частково або в повному обсязі) за договором та прострочення сплати становить більше 30 (тридцяти) календарних днів з дня настання строку платежу згідно з договором (п. 6.1.1.).

Відповідно до п. 6.2. договору, у випадку виникнення зазначеної вище події невиконання зобов'язань, лізингодавець має право розірвати договір та вимагати погашення всієї заборгованості по будь-яким платежам за договором та повернення предмету лізингу.

Цей договір може бути розірваний за письмовою згодою сторін та в односторонньому порядку, передбаченому договором. При цьому, лізингоодержувач зобов'язаний повернути предмет лізингу протягом 10 (десяти) робочих днів з дня припинення (розірвання) цього договору будь-яким чином та сплатити належні за договором платежі на дату припинення чи розірвання договору та на дату повернення предмету лізингу (п. 11.1.).

Відповідно до 11.2. договору, цей договір може бути достроково розірваний лізингодавцем в односторонньому порядку шляхом направлення відповідного письмового повідомлення лізингоодержувачу у випадках, коли лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж (частково або в повному обсязі) та прострочення сплати становить більше 30 (тридцяти) календарних днів з дня настання строку платежу, встановленого в договорі.

Частиною 1 статті 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку.

Судом встановлено, що відповідач звернувся до позивача з повідомленням вих. №3264/12 від 18.12.2014, в якому повідомив позивача про наявну прострочену заборгованість строком понад 30 днів по лізинговим платежам в розмірі 67 300,15 грн. та повідомив про розірвання договору з 24.12.2014 і вимагав протягом 10 робочих днів з дня отримання цього повідомлення повернути предмет лізингу.

Повідомлення вих. № 3264/12 від 18.12.2014 разом з рахунками про сплату лізингових платежів за період з вересня по жовтень 2014 року було надіслано відповідачем засобами кур'єрської служби "GlobalPost" та вручено позивачу 24.12.2014, що підтверджується накладною № 70012700 та листом ТОВ «Глобал-пост» за вих. № 268 від 04.06.2015р.

Таким чином, доводи позивача про те, що він не отримував від відповідача рахунків про сплату лізингових платежів, повідомлення про розірвання договору та повернення предмету лізингу судом не приймаються до уваги, оскільки спростовуються наявними у справі матеріалами.

Посилання позивача про те, що умовами договору не передбачено можливості повернення предмету лізингу за виконавчим написом нотаріуса, не приймаються судом до уваги, у зв'язку з недоведеністю, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 6.3. договору, примусове вилучення предмета лізингу здійснюється відповідно до законодавства України.

Пунктом 6.2. договору передбачено, що у випадку виникнення події невиконання зобов'язань, лізингодавець має право на свій власний розсуд, зокрема вилучити предмет лізингу, у порядку, передбаченому договором та/або законодавством України.

Пунктом 4 частини 1 статті 10 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено право лізингодавця вимагати розірвання договору та повернення предмета лізингу у передбачених законом та договором випадках.

Відповідно до частини 2 статті 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів.

Оскільки, лізингоодержувач не виконав вимог, зазначених лізингодавцем в повідомленні вих. №3264/14 від 18.12.2014, останній скористався свої правом щодо безспірного вилучення предмету лізингу та звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Осипенко Д.О. із заявою про вчинення виконавчого напису на Договорі у зв'язку з несплатою лізингоодержувачем належним чином лізингових платежів більш ніж 30 днів та доданими до неї додатками.

Порядок вчинення виконавчого напису та його форма, передбачені Цивільним кодексом України, Законом України "Про нотаріат", 16 Главою Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріуса України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 р.

Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 2 ст. 87 Закону України "Про нотаріат"перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України "Про нотаріат", нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до Розділу 3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріуса України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 р., встановлені умови за яких вчиняються виконавчі написи нотаріуса, а саме: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше одного року.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172.

Відповідно до п. 1 вказаного Переліку для одержання виконавчого напису за договорами лізингу, що передбачають у безспірному порядку повернення об'єкта лізингу, подаються: а) оригінал договору лізингу; б) засвідчена лізингодавцем копія рахунка, направленого лізингоодержувачу, з відміткою про несплату платежів після вручення письмового повідомлення.

Матеріали справи не містять доказів того, що лізингодавцем (ТОВ "ОТП ЛІЗИНГ") не було надано нотаріусу всі передбачені постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 документи.

Посилання позивача на те, що для виконання напису нотаріуса було подано договір, аркуші якого не були з'єднані у спосіб, що унеможливлює їх роз'єднання без порушення цілісності, не пронумеровані і не скріплені підписом відповідної посадової особи та печаткою юридичної особи, яка видала документ не підтверджено належними засобами доказування.

Третя особа у письмових поясненнях зазначає, що лізингодавцем (ТОВ "ОТП ЛІЗИНГ") було надано нотаріусу всі передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 документи.

Враховуючи викладене, суд вважає, що твердження позивача про вчинення спірного виконавчого напису з порушенням є необґрунтованим та не доведеним, а тому вказана нотаріальна дія вчинена третьою особою правомірно, відповідно до вказаних вище норм чинного законодавства України та договору.

Згідно вимог статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обов'язок доказування та подання доказів, розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. В даному випадку це стосувалося позивача, що мав довести наявність обставин, з якими закон повязує підстави визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Таких доказів суду не надано.

Проаналізувавши положення чинного законодавства та наявні в матеріалах справи докази, суд не знайшов підстав для задоволення позовних вимог в зв'язку з їх безпідставністю та недоведеністю.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Суддя О.М.Ярмак