РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2015Справа №926/356/13

за позовомФізичної особи - підприємця Матейчук Зої Петрівни
до Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"
провизнання договору оренди розірваним, стягнення 318 566, 25 грн. орендної плати
Суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Мазурашу М.Г.- представник за довіреністю від 12.01.12;
від відповідачівПриходько А.А. - представник за довіреністю № 56/16 від 15.06.2015
В судовому засіданні 24.06.15 в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа - підприємець Матейчук Зоя Петрівна звернулась з позовом до Приватного Дочірньої компанії "Газ України" НАК "Нафтогаз України" про визнання договору оренди розірваним, стягнення 318 566, 25 грн. орендної плати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що всупереч умовам укладеного між сторонами договору оренди нежитлового приміщення № 65/10-38 від 28.12.2010р., відповідачем починаючи з 1 вересня 2011р. своїх зобов'язань щодо сплати орендної плати не виконано, внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість у розмірі 318566,25 грн. за період з 01.09.11 по 30.11.12.

Ухвалою господарського суду Чернівецької області від 01.04.2013 було порушено провадження по справі № 926/356/13, розгляд призначено на 17.04.2013.

13.05.2015 відповідач надав відзив на позов, відповідно до якого проти позовних вимог заперечує повністю. Відповідач зазначив, що позивач вже звертався з аналогічними позовними вимогами про стягнення заборгованості з орендної плати, які ґрунтуються на тій же підставі (договір оренди № 65/10-38 від 28.12.10), ухвалою господарського суду Чернівецької області від 27.04.12 у зв'язку з відмовою позивача від позову, провадження у справі № 5027/108/2012 між тими ж сторонами про стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 141 588 грн. за період з 01.09.11 по 20.03.12 було припинено. Враховуючи викладене, відповідач просить в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за період з 01.09.11 по 20.03.12 провадження у справі припинити.

Крім того, відповідач стверджує, що 30.08.11 його представниками було вручено позивачеві проект угоди про припинення з 31.08.11 договору оренди нежитлових приміщень від 28.12.10 та акт від 31.08.11 здачі-приймання приміщення. Однак позивач вказаний проект угоди та акт не підписав та повернув представникам відповідача без підпису, у зв'язку з чим відповідачем було складено Акт від 30.08.11 про відмову від підпису.

13.09.11 листом № 01/2509 відповідач повторно направив позивачу проект угоди про припинення з 31.08.11 дії договору оренди від 28.12.10 № 65/10-38 та акт від 31.08.11, проте вказані документи позивачем підписані не були. Відповідач зазначає, що жодних доказів використання відповідачем спірного приміщення після 01.09.11 позивачем не надано. На думку відповідача, договір оренди від 28.12.10 № 65/10-38 припинив свою дію з 31.08.11, тому позовна вимога про визнання цього договору розірваним з 10.04.13 задоволенню не підлягає.

Крім того, 13.05.13 позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з відповідача орендну плату за період з 01.09.11 по 31.03.13 в розмірі 403517,25 грн.

Ухвалою господарського суду Чернівецької області від 13.05.2013 року, керуючись ст. 15, 17 ГПК України, вирішено передати справу № 926/356/13 за підсудністю до Господарського суду м. Києва.

Відповідно до вимог ст. 2-1 ГПК України справу № 926/356/13 передано для подальшого розгляду судді Пукшин Л.Г.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 23.05.2013 прийнято справу № 926/356/13 до свого провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 19.06.2013.

11.06.2013 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про уточнення позовних вимог, в якій останній просить суд визнати договір оренди № 65/10-38 від 28.12.2010 розірваним з 10 квітня 2013 та стягнути з відповідача орендну плату з 20 березня 2012 по 31 березня 2013 у розмірі 261932,25 грн. Заява обґрунтована тим, що в 2012 році Господарським судом Чернівецької області було закрито провадження у справі № 5027/108/2012 у зв'язку з відмовою позивача від позову, вимоги позовної заяви стосувалися стягнення заборгованості по орендній платі за період з 1 вересня по 20 березня 2012 року, яка складала 141585,00 грн.

Відповідно до п.5 Листа Вищого господарського суду від 14.08.2007 № 01-8/675 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2007 року", якщо в заяві позивача "про уточнення позовних вимог" відсутнє посилання на статтю 22 ГПК та не зазначено, що заяву подано про зміну предмета або підстав позову, господарський суд має виходити з ретельного дослідження змісту поданої заяви та співвідношення такого змісту з раніше заявленими позовними вимогами.

Дослідивши заяву позивача, суд дійшов висновку, що за своїм змістом вказана заява є заявою про зменшення розміру позовних вимог.

Відповідно до п.17 Листа Вищого господарського суду від 20.10.2006, № 01-8/2351 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році та в I півріччі 2006 року" відповідно до частини четвертої статті 22 ГПК позивач вправі до прийняття рішення у справі, зокрема, зменшити розмір позовних вимог. Під зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну (у бік зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, в тому числі ціни позову.

Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК України ціну позову вказує позивач.

У судовому засіданні 19.06.2015 судом було прийнято до розгляду заяву позивача про зменшення позовних вимог та відкладено розгляд справи на 31.07.2013.

Представник позивача в судове засідання 31.07.2013 повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

У судове засідання 31.07.2013 з'явився представник відповідача, надав додаткові пояснення по суті спору та подав заяву про зупинення провадження у справі № 926/356/13 до закінчення процедури реорганізації Дочірньої компанії "Газ України" НАК "Нафтогаз України" шляхом її реорганізації - перетворення в Публічне акціонерне товариство та перейменування у "Синтез-Газ України".

Суд відклав розгляд заяви відповідача про зупинення провадження у справі та оголосив перерву в судовому засіданні до 07.08.2013.

Представник відповідача у судовому засіданні 07.08.2013 надав додаткові докази для долучення до матеріалів справи та підтримав подану заяву про зупинення провадження у справі.

Ухвалою суду від 07.08.13 було зупинено провадження у справі № 926/356/13 до закінчення процесу реорганізації Дочірньої компанії "Газ України "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та встановлення правонаступника. Зобов`язано сторони повідомити суд про усунення обставин, що зумовили зупинення справи № 926/356/13.

Ухвалою суду від 03.06.15 провадження у справі № 926/356/13 було поновлено, розгляд справи призначено на 24.06.15.

В судове засідання 24.06.15 представники сторін з'явились, представник позивача надав доповнення до відзиву, в якому зазначив, що предметом договору є оренда нежитлових приміщень в тому числі для розміщення офісу. Згідно з наказом ДК «Газ України» від 08.11.11 № 404 вирішено закрити Чернівецьку філію ДК «Газ України», у зв'язку з чим відповідачем було направлено позивачу пропозицію про розірвання договору оренди та передано для підписання акт повернення орендованого майна. Відповідач стверджує, що з 11.06.12 Чернівецька філія ДК «Газ України» була ліквідована, тому оренда приміщення в період з 20.03.12 по 31.03.13 не здійснювалась. Представники сторін надали пояснення по суті спору. В судовому засіданні 24.06.15 оголошувалась перерва.

Представник позивача подав клопотання про залишення позовних вимоги в частині розірвання договору з 10.04.2013 року без розгляду. Суд зазначає, що вичерпні підстави залишення позову без розгляду перелічені в ст.81 ГПК України, серед яких відсутня така підстава як клопотання позивача. В той же час відповідно до положень ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до п.5 Листа Вищого господарського суду від 14.08.2007 № 01-8/675 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2007 року", якщо в заяві позивача "про уточнення позовних вимог" відсутнє посилання на статтю 22 ГПК та не зазначено, що заяву подано про зміну предмета або підстав позову, господарський суд має виходити з ретельного дослідження змісту поданої заяви та співвідношення такого змісту з раніше заявленими позовними вимогами.

Дослідивши заяву позивача про зміну позовних вимог від 24.06.15, суд дійшов висновку, що за своїм змістом вказана заява є заявою про відмову від позовних вимог в частині розірвання договору оренди з 01.04.2013 року, яка приймається судом до розгляду.

Суд заслухав представника позивача, який позов з урахуванням поданої заяви підтримав та надав пояснення по суті справи. Представник відповідача проти позову заперечував.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

28 грудня 2010 року між Приватним підприємцем Матейчук Зоєю Петрівною (далі - позивач, орендодавець) та Дочірньою компанією «Газ України» НАК «Нафтогаз України» (відповідач, орендар) було укладено договір оренди нежитлових приміщень № 65/10-38 (далі - договір), згідно умов якого позивач перелає, а відповідач приймає в стокове платне користування нежитлові приміщення, які розташовані за адресою: Чернівецька обл., м. Сторожинець, 1-й пров. Б.Хмельницького,3, загальною площею 471,95 грн. для розміщення офісу та/або виробничих потреб.

Згідно з п.1.4 договору право на оренду всього приміщення у орендаря виникає з дня укладення цього договору, а початок користування приміщенням у орендаря настає одночасно із підписанням сторонами акту здачі-приймання приміщення, який підписується протягом 3 днів після укладення цього договору.

Відповідно до п.2.1 договору щомісячна орендна плата встановлюється в розмірі 45,00 грн. за 1 кв.м. Всього орендна плата за один місяць оренди становить 21237,75 грн. в місяць (без врахування щомісячного індексу інфляції).

Орендна плата перераховується орендарем на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше 5 днів з дня виставлення орендодавцем рахунку на оплату, який орендодавець виставляє з 1-го по 10-те число місяця, наступного за місяцем оренди (п.2.2 договору).

Пунктом 2.3 договору передбачено, що факт щомісячного надання послуг по даному договору підтверджується складання сторонами акту наданих послуг за попередній місяць оренди, який орендодавець надає орендарю для підписання разом з рахунком на оплату. Орендар, в разі відсутності претензій до орендодавця, протягом 5-ти робочих днів підписує та повертає один примірник акту наданих послуг з оренди нежитлового приміщення.

Відповідно до п.3.1 договору останній набирає чинності з 01.01.11, строк орендного користування приміщенням складає 35 календарних місяців з 01.01.11 по 30.11.13. Продовження договору та його припинення регулюються умовами цього договору.

Пунктом 6.2 договору встановлено що останній може бути припинений достроково за згодою сторін. Реорганізація сторін або зміна орендодавця не є підставою для зміни умов або припинення цього договору. Дія договору оренди припиняється також внаслідок закінчення строку , на який його було укладено (окрім випадку пролонгації договору), за рішенням господарського суду.

Відповідно до п.6.5 договору повернення приміщення орендодавцю повинне бути здійснене в строк, що не перевищує 3-х днів з моменту закінчення строку користування приміщенням чи дострокового припинення цього договору і оформляється двостороннім актом здачі-приймання.

Як встановлено судом, на виконання умов договору позивач передав, а відповідач прийняв вищезазначене нежитлові приміщення, що підтверджується актом здачі-приймання приміщення від 01.01.2011р.

За доводами позивача, з урахуванням зменшення позовних вимог та відмови від позовних вимог про розірвання договору оренди, відповідач в порушення умов договору невчасно та не у повному обсязі сплачує орендні платежі в результаті чого утворився борг у розмірі 261932,25 грн з орендної плати за період з 20.03.12 по 31.03.13.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором найму (оренди).

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Частиною 1 ст. 763 Цивільного кодексу України передбачено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 291 Господарського кодексу України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї з сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму в порядку, встановленому ст. 188 Господарського кодексу України.

Згідно зі статтею 525 ЦК України та ч.7 статті 193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, крім випадку коли право такої відмови встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 статті 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно ч.1 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 2 статті 651 ЦК України передбачає, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч.4 статті 188 ГК України передбачає, що у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.09.11 листом № 01/2509 відповідач направив позивачу проект угоди про припинення з 31.08.11 дії договору оренди нежитлових приміщень № 65/10-38 від 28.12.10 та акт від 31.08.11 здачі-приймання орендованих приміщень, які позивачем підписані не були. Про факт отримання позивачем вказаних документів представниками відповідача 30.08.2011 року було складено відповідний акт, який 31.08.2011 року було затверджено Директором Чернівецької філії ДК «Газ України». 13.09.11 листом № 01/2509 відповідач повторно направив позивачу проект угоди про припинення з 31.08.11 дії договору оренди нежитлових приміщень № 65/10-38 від 28.12.10 та акт від 31.08.11 здачі-приймання орендованих приміщень, що також позивачем підписані не були.

Натомість, листом від 21.09.11 позивач повідомив про свою відмову підписати угоду про припинення дії договору оренди у зв'язку з необхідністю компенсувати йому всі витрати за договором.

14.05.12 позивач направив відповідачу заяву вих. № 145, в якій вимагає погасити заборгованість з орендної плати та пропозицією створити комісію для здійснення приймання-передачі орендованих приміщень за умови сплати відповідачем компенсації у розмірі 20% від загальної суми оренди. Разом із вказаною заявою позивачем було направлено відповідачу пропозицію щодо розірвання договору оренди з 01.06.12. Аналогічні заяви про погашення заборгованості та пропозиції щодо розірвання договору оренди надсилались позивачем на адресу відповідача 20.06.12, 31.08.12, 19.11.12, 28.03.13, 23.04.13, 19.07.13.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що сторони неодноразово звертались одна до іншої з пропозиціями про дострокове розірвання (припинення) договору оренди нежитлових приміщень № 65/10-38 від 28.12.10, проте згоди щодо строку та умов такого припинення не дійшли.

Відповідно до п. 3.1 договору оренди останній діє по 30.11.2013 року.

Статтею 291 ГК України визначено, що договір оренди припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Таким чином, договір припинив свою дію відповідно до п.3.1 договору у зв'язку з закінченням строку, на який його було укладено.

Стосовно вимог позивача про стягнення орендної плати в період з 20.03.12 по 31.03.13 в сумі 261932,25 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до п.2.3 договору оренди від 28.12.10 № 65/10-38 факт щомісячного надання послуг по даному договору підтверджується складанням сторонами акту наданих послуг за попередній місяць оренди, який орендодавець надає орендарю для підписання разом з рахунком на оплату. Орендар, в разі відсутності претензій до орендодавця, протягом 5-ти робочих днів підписує та повертає один примірник акту наданих послуг з оренди нежитлового приміщення.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК України розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Суд зазначає, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту користування відповідачем спірним приміщенням в період з 20.03.12 по 31.03.13. Акти наданих послуг за кожний місяць оренди орендодавцем не складались та на адресу відповідача не направлялись. Акт наданих послуг № 18/08 від 28.03.13 складений позивачем за весь період з 01.09.11 по 31.03.13 (а не щомісячно, як це передбачено п. 2.3 договору оренди), представником відповідача не підписаний. Так само, неналежним чином складені та не підписані відповідачем акти від 19.11.12, 06.06.13, 19.07.13. Факт користування спірним приміщенням після 01.09.11 відповідачем категорично заперечується.

Відповідно до ч.2 ст.795 Цивільного кодексу України повернення наймачем предмета договору найму оформлюється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

З огляду на викладені обставини, суд зазначає, що обов'язок орендаря повернути орендодавцеві орендоване приміщення кореспондується з обов'язком останнього прийняти це приміщення, що не позбавляє орендодавця звернутись з позовом до суду про відшкодування шкоди в разі наявності претензій щодо стану повернутого йому приміщення або відшкодування витрат орендодавця на ремонт приміщення.

Крім того, дослідивши всі наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про наявність достатніх доказів щодо звільнення позивачем спірного приміщення та намагання передати його орендодавцю.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, 08.11.2011 року згідно Наказу ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» № 404 вирішено ліквідувати Чернівецьку філію ДК «Газ України». На виконання наказу № 404 від 08.11.11 відповідач 11.06.12 звернувся до державного реєстратора з повідомленням № 31/10-3777 про закриття відокремленого підрозділу. Відповідно до ст.. 28 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (в редакції від 13.04.12) державний реєстратор за відсутності підстав для залишення документів заявника без розгляду зобов'язаний протягом 2-х робочих днів з дати надходження цих документів долучити їх до реєстраційної справи даної юридичної особи та внести відповідний запис до Єдиного державного реєстру.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представників сторін, договір оренди нежитлових приміщень № 65/10-38 від 28.12.10 було укладено саме з метою розміщення в орендованому приміщенні офісу Чернівецької філії ДК «Газ України». Крім того, як вбачається з п.7 договору та Акту здачі-приймання приміщення від 01.01.11 «Юридичні адреси та реквізити сторін» з боку орендаря виступала саме Чернівецька філія ДК «Газ України» через її директора Козара І.Т.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в період за який позивачем заявлено вимоги про стягнення орендної плати, а саме з 20.03.12 по 31.03.13, приміщення відповідачем не використовувалась.

Відповідно до приписів статті 613 Цивільного кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Таким чином, за висновком суду, у позивача були відсутні підстави щодо відмови у підписанні акта прийому-передачі (повернення) приміщення, а відповідач довів за допомогою належних засобів доказування, що він вжив всіх залежних від нього заходів щодо повернення орендодавцеві майна з оренди та направлення позивачеві для підписання акт прийому-передачі приміщення з оренди.

Позивачем не доведено тієї обставини, що відповідач не виконує обов'язку по поверненню майна після припинення Договору оренди, а також не доведено фактичне використання орендованого приміщення з 20.03.12 по 31.03.13.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

В порядку передбаченому ст. 43 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивачем доказів, які б підтверджували факт порушення відповідачем його прав і охоронюваних законом інтересів, не надано, за таких обставин в задоволенні позовних вимог, з викладених у позові правових підстав, необхідно відмовити.

Судові витрати по сплаті судового збору відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 26.06.2016 року

Суддя Пукшин Л.Г.