ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2015 р. Справа № 911/2188/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УМП Трейд»

до відповідача Дочірнього підприємства «Рітейл Центр»,

Товариства з обмеженою відповідальністю «Буревісник майбутнього»

про визнання договору №31081 від 31.08.2014 неукладеним

Суддя А.Р. Ейвазова

Представники:

від позивача - Павлівський В.В. (довіреність б/н від 20.05.2015);

від відповідача 1 - Петелько К.О. (довіреність б/н від 30.03.2015), Долбенко В.Р. (довіреність б/н від 28.03.2015);

від відповідача 2 - Максименко Л.О. (довіреність б/н від 14.05.2015)

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю «УМП Трейд» (далі - ТОВ «УМП Трейд») звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Дочірнього підприємства «Рітейл Центр» (далі - ДП «Рітейл Центр»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Буревісник майбутнього» (далі - ТОВ «Буревісник майбутнього») про визнання недійсним договору №31081 від 31.08.2014 про відступлення права вимоги.

Заявлені вимоги мотивовані відсутністю у договорі істотних умов, а саме відсутні умови: про те, на яких умовах передається право (оплатній чи безоплатній); щодо предмету та ціни, строку договору. Окрім того, позивач вважає, що договір не спрямований на настання певних наслідків, його неможливо виконати (а.с.3-5).

До початку розгляду справи по суті, позивачем подано уточнення до позовної заяви, яка по суті є заявою про зміну предмету позову, відповідно до якої позивач просить суд визнати договір №31081 від 31.08.2014 неукладеним, з підстав, які аналогічні підставам, зазначеним у позовній заяві (а.с.72-73),

Відповідна заява, оскільки вона подана до початку розгляду справи по суті, прийнята до розгляду судом в судовому засіданні 19.06.2015 (а.с.76).

Відповідач у справі - ДП «Рітейл Центр» у відзиві просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що сторонами погоджено умови щодо предмету договору, строку його дії, а також зазначає про те, що оскільки умовами договору не встановлено ціни, то він є безоплатним (а.с.84-86).

Відповідач у справі - ТОВ «Буревісник майбутнього» у відзиві просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те що, сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов.

Крім того, відповідачі 1,2 вважають вимоги щодо визнання договору неукладеним такими, що не відповідають встановленим способам захисту права (а.с.78-80).

У судовому засіданні 19.06.2015 оголошувалась перерва до 24.06.2015.

У судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, представники відповідачів щодо задоволення позовних вимог заперечували.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

31.08.2014 між ТОВ «УМП Трейд» (далі - первісний кредитор), ТОВ «Буревісник майбутнього» (далі - новий кредитор) та ДП «Рітейл Центр» (далі - боржник) укладено договір №31081 про відступлення права вимоги (далі - оспорюваний договір) (а.с.11, 47-48, 70-71).

За умовами договору, первісний кредитор передає новому кредитору, а новий кредитор приймає право вимоги, що належить первісному кредитору, і стає кредитором за договором поставки №РЦ025597 АГ від 28.05.2014, укладеним між первісним кредитором та ДП «Рітейл Центр» (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 1.2 договору, новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання всіх зобов'язань за основним договором, а саме сплати за поставлений товар у сумі 149 900,00грн з ПДВ.

Згідно п. 1.3 договору новий кредитор здійснює залік суми вимоги, якою поступився первісний кредитор в п. 1.2 договору, після сплати боржником 149 900,00грн з ПДВ за договором поставки №РЦ025597 АГ від 28.05.2014, укладеним між первісним кредитором та боржником.

Як визначено оспорюваним договором, первісний кредитор зобов'язується у термін до 31.08.2015 передати новому кредитору за актом прийому-передачі оригінали всіх документів, які засвідчують права, що передаються за цим договором, а саме, але не обмежуючись: договір поставки РЦ025597 АГ від 28.05.2014 (основний договір); акт звірки взаєморозрахунків між первісним кредитором та боржником; реєстр документів, що підтверджують суму заборгованості, підписаний первісним кредитором та боржником (товарні, або товарно-транспортні накладні, акти прийому-передачі тощо); інформацію, яка є важливою для здійснення прав за основним договором (п. 2.1 договору).

Пунктом 4.1 встановлено, що оспорюваний договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за ним.

Звертаючись з даним позовом позивач просить суд визнати те, що відповідний договір є неукладеним.

Зазначені вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Отже, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні за загальним правилом є реальним, оскільки, за ним первісний кредитор не зобов'язується передати у якійсь певній момент, відмінний від моменту підписання договору, відповідне право, а таке право передає з укладанням договору.

Згідно ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

У договорі про відступлення права вимоги сторонами погоджено обов'язок щодо передачі таких документів у термін до 31.08.2015. При цьому, визначено, що передається право вимагати від ДП «Рітейл Центр» виконання зобов'язання з оплати коштів за поставлений товар у сумі 149 900грн.

Між тим, зважаючи на те, що за договором поставки №РЦ 025597АГ (далі - договір поставки) (а.с.12-14), який регулює відносини його сторін - ДП «Рітейл Центр» та ТОВ «УМП Трейд» щодо поставок товару протягом тривалого часу (договір діє до 31.12.2017), у ДП «Рітейл Центр» виникає не одне зобов'язання з оплати, а множинність таких зобов'язань, які мають свій обсяг та строк виконання (визначаються обсягом партії поставки та моментом передачі товару певної партії у власність - оплата партії поставки здійснюється протягом 9 днів з дня передачі /п.7.9 договору поставки/), фактично до конкретизації (індивідуалізації), зокрема, шляхом передачі первісним кредитором новому кредитору документів, які підтверджують право, не можна вважати право у певних зобов'язаннях, які мають свій строк і виникли у зв'язку з фактом укладення такого договору та передачею на його виконання певної партії товару, таким, що перейшло до ТОВ «Буревісник майбутнього» з моменту підписання сторонами оспорюваного договору. Зазначене обумовлено реальністю, а не консенсуальністю правочину щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яким за своєю правовою природою є договір про відступлення права.

Фактично, оспорюваний договір носить характер попереднього та визначає обов'язок позивача у строк, визначений оспорюваним договором, передати ТОВ «Буревісник майбутнього» документи, які підтверджують наявність прав, що передаються. При цьому, не можна вважати узгодженим сторонами того, які саме права - у зобов'язаннях з оплати яких партій товару (у якому позивач є кредитором, а ДП «Рітейл центр» - боржником), будуть передані ТОВ « Буревісник майбутнього» і які на даний час лише визначені певною сумою у спірному договорі. Так, у межах відповідної суми позивач може передати, а відповідач - ТОВ «Буревісник майбутнього» набути прав кредитора у зобов'язаннях з оплати будь-якої партії товару, яка вже передана ДП «Рітейл центр» або буде передана йому позивачем відповідно до зазначеного договору поставки (до настання обставин, які є підставою для припинення зобов'язання з оплати, зокрема, - виконання зобов'язання з оплати певної партії товару).

Між тим, укладення такого договору (договір є видом правочину в силу ч.2 ст.202 ЦК України), який відмінний від визначеного ст. 512 ЦК України, з огляду на його умови, не суперечить чинному законодавству.

Пунктом 4 ст.179 ГК України визначено основний принцип, який визначає, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Таким чином, встановлення у договорі інших умов, ніж ті, що визначені диспозитивними нормами, не породжують недійсність зобов'язань за цим договором, за умови, якщо вони прямо не суперечать чинному законодавству.

Аналогічні положення містять і норми ЦК України, які визначають, що: сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов (ст.627 ЦК України); зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними (ст.628 ЦК України), сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (ст.6 ЦК України).

Поряд з цим слід зазначити наступне.

Позивач не вказує, яке саме його суб'єктивне матеріальне право або охоронюваний законом інтерес, на захист якого міг бути поданий відповідний позов, порушено відповідачами - не визнається, оспорюються або порушується і як таке право порушене. Окрім того, позивачем не вказано як саме буде відновлене таке його право (у разі наявності) встановленням того факту, що вказаний договір не є укладеним.

При цьому, під поняттям «охоронюваний законом інтерес» у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" розуміють прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам (також див. рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі №1-10/2004).

Як визначено ч.2 ст. 20 ГК України, кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів; права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Також, ч. 1 ст.15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положеннями ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, які не є виключними, а саме: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб'єкт захисту, вважаючи, що таким чином буде припинене порушення його прав і законних інтересів.

Водночас, вимога про визнання договору неукладеним не відповідає передбаченим законом способам захисту прав та охоронюваних законом інтересів; більш того позивач і не вказує яким чином відповідачами порушуються його певні суб'єктивні матеріальні права або охоронювані законом інтереси тим, що вони не визнають факту того, що, на думку позивача, оспорюваний договір є неукладеним.

Фактично визнання або не визнання відповідного факту відповідачем не позбавляє позивача права вимагати виконання зобов'язань за договором поставки №РЦ025597АГ від ДП «Рітейл Центр», у т.ч. в судовому порядку, що ним на даний час ініційовано (справа №911/1225/15 господарського суду Київської області), отже, не порушує його право, що виникло в силу договору поставки №РЦ025597 АГ. Під час розгляду відповідного спору - спору про право матеріальне (спору про наявність у позивача права як кредитора у зобов'язанні, яке виникло в силу факту укладення договору поставки №РЦ 025597АГ, вимагати від ДП «Рітейл центр» виконання зобов'язання з оплати отриманого за договором товару), ТОВ «УМП Трейд» не позбавлено права посилатись на обставини, що стали підставою даного позову - відсутність факту переходу прав до ТОВ «Буревісник майбутнього» вимагати оплати певних партій товару, що на його думку має місце.

Враховуючи відсутність факту порушення суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, а також зважаючи на те, що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, у задоволенні заявленого позову слід відмовити (також див. абз. 8 п. 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними»).

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати підлягають покладенню на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 30.06.2015.

Суддя Ейвазова А.Р.