ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2015 р. Справа № 914/1571/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Дубник О.П.

Суддів Матущака О.І.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Довгополові А.О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Державного територіально-галузевого обєднання (далі - ДТГО) «Львівська залізниця» № НЮ-429 від 28.05.2015 р. (вх. № ЛАГС 01-05/2530/15 від 04.06.2015 р.)

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 19.05.2015 р. про повернення позовної заяви без розгляду

у справі № 914/1571/15 (суддя Іванчук С.В.)

за позовом ДТГО Львівська залізниця, м. Львів

до відповідача-1: Рудненської селищної ради Залізничного району м. Львова, м. Львів, смт. Рудно

до відповідача-2: Виконавчого комітету Рудненської селищної ради Залізничного району м. Львова, м. Львів-смт. Рудно

про визнання недійсними рішень, свідоцтв про право власності на нерухоме майно, витребування майна з незаконного володіння

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2, представник (довіреність в матеріалах справи);

від відповідачів: не з'явились (належним чином повідомлені).

Судом розяснено права та обовязки, передбачені ст. ст. 20, 22, 28 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України).Відводів складу суду в порядку ст.20 ГПК України не заявлялось.

Заяв про технічну фіксацію судового процесу від учасників судового процесу не надходило, у звязку з чим хід судового засідання фіксується у протоколі.

Відповідачі участі уповноважених представників у судове засідання не забезпечили, причин неявки не повідомили, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомені, що підтверджується наявними у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового рекомендованого відправлення (а. с. 21, 22). Апеляційна скарга розглянута в межах 15 денного строку, встановленого процесуальним законом

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 19.05.2015 р. (суддя Іванчук С.В.) у справі № 914/1571/15 позовну заяву ДТГО Львівська залізниця до Рудненської селищної ради Залізничного району м. Львова та Виконавчого комітету Рудненської селищної ради Залізничного району м. Львова про визнання недійсними рішень, свідоцтв про право власності на нерухоме майно, звільнення та повернення нерухомого майна повернено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Судом першої інстанції зроблено висновок, що позовна заява, подана ДТГО «Львівська залізниця» в супереч вимогам п. 5 ч. 2 ст. 54 та п. 4 ч. 1 ст. 57 ГПК України не містить викладу обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою місцевого господарського суду, ДТГО Львівська залізниця оскаржило її в апеляційному порядку. Позивач вважає, що ним достатньо обґрунтовані заявлені позовні вимоги, а місцевий господарський суд в порушення норм матеріального та процесуального права не дав належної правової оцінки обставинам справи. Крім того, апелянт вказує, що норми чинного законодавства не містять положень, які б зобовязували, особу, що звертається із позовом до суду обґрунтовувати кожну із заявлених позовних вимог.

Відповідачі своїм правом, передбаченим ст. 96 ГПК України, не скористалися та письмового відзиву на апеляційну скаргу позивача не подали.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду, керуючись нормами ст. 101 ГПК України щодо меж перегляду справи в апеляційній інстанції, враховуючи те, що сторони по справі про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені вважає, що є можливим прийняти за наслідками розгляду апеляційної скарги постанову в даному судовому засіданні.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою, заслухавши в судовому засіданні думку представника позивача, оцінивши зібрані докази по справі, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду зробила висновок про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали, при цьому колегія суддів встановила наступні обставини та керувалася такими мотивами.

15 травня 2015р. ДТГО «Львівська залізниця» звернулася у Господарський суд Львівської області з позовом до Рудненської селищної ради Залізничного району м. Львова та до Виконавчого комітету Рудненської селищної ради Залізничного району м. Львова про: визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Рудненської селищної ради депутатів трудящих від 13.11.1968р. №21, яким затверджено реєстр №1 від 13.11.1968р. на домоволодіння, що належить Рудненській селищній раді по вул. Короленко, буд. №1; визнання недійсним свідоцтва про право власності серії КММ №001394 від 13.11.1968р. (дублікат) та скасування його реєстрації на будівлю, що знаходиться за адресою: вул. Короленка, 1 смт. Рудно, м. Львів; визнання незаконним та скасування рішення Рудненської селищної ради Залізничного району м. Львова №840 від 26.02.2010р. «Про оформлення права державної власності на будівлю котельні, яка розміщена за адресою: вул. Короленка, 1 в смт. Рудно»; визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.05.2010р. та скасування його реєстрації від 11.05.2010р. за №26073848 та про зобовязання Рудненської селищної ради звільнити обєкти нерухомого майна дитячої установи №38, а саме будівлю ліквідованого дошкільного закладу №38, сарай, котельню, овочесховище, колодязь, огорожу, які розміщені за адресою вул. Короленка, 1 смт. Рудно, м. Львів та повернути їх залізниці. Місцевий господарський суд, повертаючи вказану позовну заяву без розгляду, вказав, що позивачем належним чином не обґрунтовано позовних вимог та не додано доказів, що підтверджують викладені у ній обставини, що, на його думку, виключає можливість розгляду таких позовних вимог судом.

Також місцевий господарський суд зазначив про необгрунтування позивачем обставин щодо залучення до участі в справі третіх осіб згідно із ст. 27 ГПК України.

Судова колегія Львівського апеляційного господарського суду зазначає, що основні вимоги, що пред'являються до форми та змісту позовної заяви, а також вимоги щодо надання разом з нею певних доказів визначені ст. ст. 54, 57 ГПК України. Невиконання більшості з вимог зазначених норм тягне за собою повернення позовної заяви без розгляду.

Так, за приписами п. 5 ч. 2 ст. 54 ГПК України позовна заява повинна містити, зокрема, виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; законодавство, на підставі якого подається позов.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо у позовній заяві не вказано обставин, на яких грунтується позовна вимога, доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини, обгрунтований розрахунок стягуваної чи оспорюваної суми.

Відповідно до п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (зі змінами та доповненнями) згідно з частиною другою статті 4 3 ГПК та статтею 33 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали (пункти 3, 4, 6, 8 і 11 статті 65 ГПК), притому не лише від учасників судового процесу, а й від інших підприємств, установ, організацій, державних органів.

Пункт 2.3. цієї ж постанови визначає, якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК.

Позивачем у позовній заяві зазначено, що Рудненська селищна рада неправомірно володіє і користується спірним майном на підставі рішення виконавчого комітету Рудненської селищної ради депутатів трудящих від 13.11.1968р. № 21 та рішення Рудненської селищної ради Залізничного району м. Львова № 840 від 26.02.2010 «Про оформлення права державної власності на будівлю котельні, яка розміщена за адресою вул. Короленка, 1 в смт. Рудно», тому залізниця і просить визнати їх недійсними та скасувати. Також позивачем одними із позовних вимог заявлено визнати недійсними та скасувати: свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії КММ № 001394 від 13.11.1968 (дублікат) та свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 11.05.2010р., які оформлені на підставі вищезазначених рішень. і на підставі них здійснена державна реєстрація державного майна за Рудненською селищною радою ,як майна комунальної власності, що порушує майнові інтереси залізниці на майно, яке знаходиться у їх повному господарському віданні і належить до державної власності, органом управління якого є Міністерство інфраструктури України. Державне майно, яке є витребовується і щодо якого органами місцевого самоврядування прийняті оскаржувані рішення, щодо якого наявні свідоцтва про право власності, які також оскаржуються апелянтом, закріплене за залізницею і особі її окремого підрозділу «Відділ учбових закладів» № 38 Львівської залізниці, відповідно до Указу Президії Верховної ради України «Про передачу підприємств, установ, організацій союзного підпорядкування, розталованих на території України у власність держави» та долученого додатку № 1 до наказу Фонду державного майна України від 03.12.1991 № 154 (додаток 11, 12 до позовної заяви).

У пункті 3.3. зазначеної вище постанови господарський суд не вправі повернути позовну заяву на підставі п.3 ч.1 ст.63 ГПК України з мотиву неподання документів, що є доказами, або подання не засвідчених належним чином копій документів, оскільки позивач може їх подавати до закінчення розгляду справи.

Якщо у позовній заяві є посилання на докази, що підтверджують викладені обставини, але самі докази до позовної заяви не додані, таку заяву не можна повертати з посиланням на ст. 63 ГПК України, у цьому випадку суддя у процесі підготовки справи до розгляду ухвалою витребовує ці докази від позивача чи відповідача (п. 3.5 постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р.).

Таким чином, наведені вище норми права, свідчать про те, що вже саме зазначення у додатках до позовної заяви документів в обґрунтування позовних вимог, виключає можливість повернення поданої позовної заяви без розгляду з посиланням на п. 3 ч.1 ст. 63 ГПК України, оскільки, недоліки, які суд вважає наявними у позовній заяві, можуть бути усунуті шляхом витребування ним відповідних документів та матеріалів, належним чином засвідчених їх копій в порядку підготовки справи до розгляду, а також в процесі розгляду справи.

ДТГО «Львівська залізниця» в обґрунтування своїх позовних вимог навела, ті обставини, які на її думку, доводять правомірність викладених у ній вимог. В разі незгоди із викладеними підставами позову, місцевий господарський суд, зазначаючи про необґрунтованість позовних вимог, повинен був вказати у чому саме полягає їх необґрунтованість.

Також судова колегія Львівського апеляційного господарського суду зазначає, що в оскаржуваній ухвалі, місцевий суд зазначає про необґрунтованість позивачем необхідності залучення до участі у справі третіх осіб і в той самий час, цією ж ухвалою про повернення позовної заяви на підставі п. 3 ч. 1 ст. 63 ГПК України, вказує у вступній частині ухвали третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Міністерство інфраструктури України та на стороні відповідача: Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки».

Відповідно до абзацу 4 п. 1.6. Постанови Пленуму № 18 від 26.12.2011р. питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі. Саме лише зазначення в позовній заяві та/або у вступній частині судового рішення певного підприємства чи організації як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, без вирішення судом питання щодо її допущення або залучення до участі у справі не надає їй відповідного процесуального статусу.

Крім того, при вивченні долученої до апеляційної скарги позовної заяви колегія суддів встановила, що позивачем при поданні позовних вимог заявлено чотири вимоги немайнового характеру та одна вимога, майнового характеру, судовий збір за розгляд якої стягується виходячи із вартості майна, тобто як зі спору майнового характеру.

Відповідно до п. 2.2.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України, від 21.02.2013, № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" судовий збір з позовної заяви про витребування або повернення майна у позадоговірних зобов'язаннях, - як рухомих речей, так і нерухомості, - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

Місцевий господарський суд зазначає, що позивач не вказав вартості майна у звязку із чим неможливо визначити розмір судового збору із вимоги майнового характеру.

Відповідно до згаданої вище постанови пленуму № 7 суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом пункту 3 частини другої статті 54 і статті 55 ГПК такий обов'язок покладається на позивача (в тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у вигляді повернення майна застосовуються з ініціативи господарського суду, наприклад, при визнанні договору недійсним - пункт 1 статті 83 ГПК). На виняток з цього правила лише у випадках неправильного зазначення ціни позову вона визначається суддею (частина третя статті 55 ГПК); з цією метою суд вправі витребувати додаткові документи і матеріали як в учасників даного судового процесу, так і в інших підприємств та організацій (стаття 38, пункт 4 статті 65 ГПК), а в разі необхідності призначити відповідну судову експертизу (проведення експертної оцінки майна), у випадку ж відмови позивача від здійснення оплати такої експертизи - залишити позов без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК.

У додатку 20 до позовної заяви зазначено: платіжне доручення про сплату судового збору по позовній заяві.

З платіжного доручення № 721 від 14.05.2015р. (додаток 20) вбачається, що позивачем сплачено 6 699, 00 грн. судового збору за розгляд позовної заяви в місцевому господарському суді, тобто як за пять вимог немайнового характеру.

Доказів які би визначали вартість обєктів нерухомого майна дитячої установи № 38, а саме: будівлі ліквідованого дошкільного закладу № 38, сараю, котельні, овочесховища, колодязя та огорожі, які розміщені за адресою: вул. Короленка, 1, смт. Рудно, м. Львів в додатках до позовної заяви відсутні.

Відповідно до п. 2.22 зазначеної Постанови пленуму № 7 від 21.02.2013р. якщо заявником не подано належних доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі або (за необхідності) документів, що підтверджують звільнення від його сплати, заява (скарга) повертається господарським судом з підстав, передбачених ГПК, а саме: пунктом 4 частини першої статті 63.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення, в даному випадку у формі ухвали, місцевого господарського суду у повному обсязі.

Враховуючи все вищевикладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що висновки місцевого господарського суду не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення, однак те, що неправильне застосування місцевим господарським судом норм чинного законодавства не призвело до прийняття неправильної ухвали, не дає підстав для скасування такої, оскільки позивачем порушені вимоги п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

У звязку із наведеним апеляційна скарга ДТГО «Львівська залізниця» з підстав, наведених у ній, задоволенню не підлягає, а ухвалу Господарського суду Львівської області від19.05.2015р. по даній справі слід залишити без змін.

Враховуючи вимоги ст. 49 ГПК України судова колегія Львівського апеляційного господарського суду, зазначає, що витрати за подання апеляційної скарги слід покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 103, 105, 106 ГПК України ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Львівської області від 19.05.2015р. у цій справі без змін.

2. Судові витрати покласти на ДТГО «Львівська залізниця».

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-І Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 30.06.2015р.

Головуючий суддя Дубник О.П.

Суддя Матущак О.І.

Суддя Скрипчук О.С.