КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2015 р. Справа№ 910/1449/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Шевченка Е.О.

Ткаченка Б.О.

при секретарі: Волуйко Т.В.

Представники сторін:

позивача:не з'явився;

відповідача:Ліповуз Д.І., за довіреністю;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант"

на рішення господарського суду міста Києва від 02.04.2015

у справі № 910/1449/15-г (головуючий суддя: Ващенко Т.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант"

про стягнення 6 561,13 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 02.04.2015 у справі № 910/1449/15-г позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" 577 грн. 31 коп. страхового відшкодування в порядку регресу, витрати на сплату судового збору в розмірі 1 548 грн. 53 коп.

В частині стягнення 4 983 грн. 82 коп. страхового відшкодування в порядку регресу провадження у справі припинено.

Не погодившись з вказаним рішенням, Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у відповідності до якої просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 02.04.2015 у справі № 910/1449/15-г і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Скарга мотивована тим, що господарським судом міста Києва не в повному обсязі були з'ясовані обставини, що мають значення для справи, а також були порушені, неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" по справі № 910/1449/15-г передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: Зеленін В.О. (головуючий), Шевченко Е.О., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.05.2015 колегію суддів у зазначеному складі прийнято до розгляду справу 910/1666/15-г. Розгляд апеляційної скарги призначений на 22.06.2015.

22.06.2015 позивач в судове засідання не з'явився, повноважного представника в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив, не зважаючи на те, що був повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги належним чином відповідно до вимог ст. 64, 86 Господарського процесуального кодексу України.

Суд вважає, що зазначені обставини не є перешкодою для розгляду справи, оскільки про дату, час і місце судового розгляду справи позивач повідомлений належним чином.

Колегія суддів вважає можливим, відповідно до ст. 75 ГПК України, здійснити перевірку ухвали суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без участі представника скаржника.

22.06.2015 представник відповідача в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу і просив суд її задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, колегія суддів встановила наступне.

10.09.13. між позивачем (Страховиком, Публічний акціонерним товариством "Креді Агріколь Банк" (Вигодонабувачем) та Таратоновим Володимиром Олеговичем (Страхувальником) було укладено Договір № 239334Га/13д/м добровільного страхування наземного транспорту "Все включено" (далі - Договір), відповідно до якого позивач прийняв під страховий захист автомобіль марки Geely, д.р.н. АН6337ЕА.

07.02.2014 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась на автодорозі Запоріжжя-Маріупол 195 км + 500 м, автомобіль марки Geely, д.р.н. АН6337ЕА отримав механічні пошкодження, що підтверджується Відомостями № 9346058 про ДТП, сформованими АІПС ДТП станом на 28.02.14.

Дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок порушення водієм автомобіля марки ВАЗ2121, д.р.н. АР8788ВА Пухирем Сергієм Валерійовичем вимог Правил дорожнього руху України, що встановлено постановою Володарського районного суду Донецької області від 05.03.14. в адміністративній справі № 222/179/14-п, провадження № 3/222/66/2014 р.

Згідно з ремонтними калькуляціями № 1.002.14.0 від 02.04.14. та 07.03.14., складених системою Audatex, вартість ремонту автомобіля марки Geely, д.р.н. АН6337ЕА склала 7 431,07 грн. та 6 702,14 грн. відповідно.

Відповідно до рахунку-фактури № Н від 19.02.14. та рахунку-фактури № Н від 27.03.14., наряду-замовлення від 31.03.14., видаткової накладної № 1031 від 03.04.14. та видаткової накладної № 1004 від 31.03.14., загальна вартість ремонту автомобіля марки Geely, д.р.н. АН6337ЕА склала 6987,13 грн.

На підставі страхового акту № 1.001.14.02127/VESKO10119 від 04.04.14. та страхового акту № 1.001.14.02127/VESKO7452 від 14.03.14. позивач, виконуючи свої зобов'язання за Договором, сплатив суму страхового відшкодування у розмірі 6 561,13 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 96033 від 17.03.14. на суму 6 276,13 грн. та платіжним дорученням № 100863 від 07.04.14. на суму 285,00 грн.

З полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/6881749 вбачається, що транспортний засіб - автомобіль марки ВАЗ2121, д.р.н. АР8788ВА, яким спричинено ДТП, застрахований у відповідача.

Стаття 22 Цивільного кодексу України встановлює, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно статті 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Вимогами статті 993 Цивільного кодексу України встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

В статті 1187 ЦК України наведено визначення: „Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб".

Згідно із п. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 4 Закону України "Про страхування" визначено, що майнові інтереси, які пов'язані із володінням, користуванням і розпорядженням майном, а також інтереси, пов'язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності) віднесені до об'єктів страхування.

Абзацом 1 статті 9 Закону України „Про страхування" визначено, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Абзацом 16 ст.9 Закону України „Про страхування" визначено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Згідно із статтею 27 Закону України „Про страхування" страховик має право вимоги в межах його фактичних затрат.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" суди, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, а між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Згідно статті 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно статті 228 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу.

Таким чином, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Пунктом 37.4 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" передбачено право страховика за договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу в разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Отже, виходячи з аналізу зазначених норм, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування потерпілій особі перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за цими вимогами - до відповідача.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизі пошкодженого майна.

Згідно з листом Верховного Суду України від 19.07.11. "Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування", визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди у разі виникнення спору щодо визначення розміру заподіяної шкоди, як правило, виходять із фактичної (реальної) суми, встановленої висновком судової автотоварозначної експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Отже, ні нормами законодавства про страхування, ні договором страхування, укладеним між позивачем та страхувальником, не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування з урахуванням виключно звіту суб'єкта оціночної діяльності, а тому, правомірним є визначення позивачем розміру страхового відшкодування на підставі зазначених вище ремонтних калькуляцій, рахунків-фактур, наряду-замовлення та видаткових накладних.

Наведене узгоджується з правовою позицією Вищого господарського суду України, викладеною в постановах від 21.01.14. у справі № 910/11450/13, від 23.08.11. у справі № 42/92, від 15.01.13. у справі № 5011-72/9778-2012, від 30.01.13. у справі №5011-35/11156-2012, від 13.05.13. у справі № 5011-50/17051-2012, від 30.07.13. у справі № 910/3655/13.

Крім того, жодних заперечень чи скарг від Страхувальника не надходило, отже сума, визначена позивачем, була прийнята та погоджена Страхувальником.

З огляду на викладене вище, відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля марки Geely, д.р.н. АН6337ЕА, а до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

З оскаржуваного рішення вбачається, що місцевим господарським судом було вірно встановлено та при цьому враховано, що оскільки автомобіль марки Geely, д.р.н. АН6337ЕА 2008 року випуску, тобто станом на день ДТП 07.02.14. строк його експлуатації не перевищував семи років, то сума заподіяної шкоди становить 6 561,13 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, зазначена сума була розрахована у відповідності до умов Договору на підставі ремонтних калькуляцій, складених системою Audatex, відповідно до рахунків-фактур. Крім того, було враховано, що відповідно до п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, що затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.13. № 142/5/2092, значення коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки.

В той же час, обґрунтовано зазначено, що не вбачається за можливе встановити яким чином при складанні замовленого відповідачем звіту № ЦВ/14/1657 від 02.01.15. з визначення ринкової вартості та коефіцієнту фізичного зносу КТЗ на момент 07.02.14., експерт без огляду автомобіля марки Geely, д.р.н. АН6337ЕА встановив, що коефіцієнт фізичного зносу для складових вказаного транспортного засобу становив 0,34, зауважуючи, що винятком з п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів є наступне: якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4 (автомобіль легковий, експлуатувався в режимі таксі, що передбачає надання послуг з перевезення пасажирів та їхнього багажу в індивідуальному порядку; автомобілі легкові та автобуси спеціалізованого призначення; КТЗ застосовувався поза дорогами загального користування (не менше 30 % пробігу).

Таким чином, означений звіт, що наданий відповідачем, обґрунтовано не було прийнято місцевим господарським судом до уваги.

Відповідно до ст. 12.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Розмір франшизи, встановленої полісом № АС/6881749 становить 1 000,00 грн.

Отже, в частині стягнення 1 000,00 грн. (франшизи за Полісом) місцевий господарський суд обґрунтовано відмовив позивачу в задоволенні позовних вимог.

З огляду на зазначене, відповідач повинен був сплатити позивачу (6561,13 грн. - 1 000,00 грн.) 5561,13 грн. страхового відшкодування в порядку регресу.

Проте, після порушення провадження у справі, відповідач сплатив позивачу заборгованість в розмірі 4 983,82 грн., що у відповідності до приписів ч. 5 ст. 22 ГПК України є фактичним визнанням відповідачем позову.

Оскільки, під час розгляду справи в суді відповідач надав суду платіжне доручення № 9253 від 03.02.2015 на суму 4 983,82 грн., то місцевій господарський суд обґрунтовано припинив провадження в цій частині на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Враховуючи викладене вище, місцевий господарський суд дійшов обгрунтованого висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 577,31 грн. (5561,13 грн. - 4983,82 грн.) страхового відшкодування в порядку регресу.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

При доведеності під час розгляду справи факту порушень відповідачем прав позивача відповідно до визначених позивачем підстав заявленого позову, висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог частково є обґрунтованими.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Однак, при розподілі господарських витрат на підставі положень ст. 49 ГПК України місцевий господарський суд помилково визначив що до стягнення з відповідача підлягає 1548 грн. 53 коп. судового збору, в той час як, розмір судового збору який належить до стягнення становить 160,08 грн.

В зв'язку з зазначеним вище, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 02.04.2015 у справі № 910/1449/15-г прийняте з неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права, що підтверджується фактичними обставинами та матеріалами справи, а тому повинно бути змінено в частині стягнення судового збору.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 02.04.2015 у справі № 910/1449/15-г змінити.

3. Резолютивну частину рішення господарського суду міста Києва від 02.04.2015 у справі № 910/1449/15-г викласти в наступній редакції:

«1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26; ідентифікаційний код 32382598) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" (04070, м. Київ, вул. Іллінська, б. 8; ідентифікаційний код 20474912) 577 (п'ятсот сімдесят сім) грн. 31 коп. страхового відшкодування в порядку регресу, витрати на сплату судового збору в розмірі 160 (сто шістдесят) грн. 08 коп.

3. В частині стягнення 4983 (чотири тисячі дев'ятсот вісімдесят три) грн. 82 коп. страхового відшкодування в порядку регресу провадження у справі припинити.

4. В іншій частині в позові відмовити.»

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" (04070, м. Київ, вул. Іллінська, б. 8; ідентифікаційний код 20474912) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26; ідентифікаційний код 32382598) 8(вісім) грн. 40 коп. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

5. Видачу наказів доручити господарському суду міста Києва.

6. Матеріали справи № 910/1449/15-г повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді Е.О. Шевченко

Б.О. Ткаченко