КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2015 р. Справа№ 910/4278/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Ткаченка Б.О.

Шевченка Е.О.

при секретарі: Волуйко Т.В.

Представники сторін:

позивача:не з'явився;

відповідача:Прутас В.О., за довіреністю;

третя особа:Притула Г.Ю., за довіреністю;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Трейдінг"

на рішення господарського суду міста Києва від 20.04.2015

у справі № 910/4278/15-г (головуючий суддя: Отрош І.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Трейдінг"

до Державного підприємства "Вугілля України"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Міністерство енергетики та вугільної промисловості України

про стягнення 105204,66 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 20.04.2015 року у справі № 910/4278/15-г в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Трейдінг" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що господарським судом міста Києва не в повному обсязі були з'ясовані обставини, що мають значення для справи, а також були порушені, неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Трейдінг" по справі № 910/4278/15-г передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: Зеленін В.О. (головуючий), Шевченка Е.О., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.05.2015 колегію суддів у зазначеному складі прийнято до розгляду справу 910/4278/15-г. Розгляд апеляційної скарги призначений на 22.06.2015.

22.06.2015 представником відповідача через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду був поданий відзив на апеляційну скаргу.

22.06.2015 позивач в судове засідання не з'явився, повноважного представника в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив, не зважаючи на те, що був повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги належним чином відповідно до вимог ст. 64, 86 Господарського процесуального кодексу України.

Суд вважає, що зазначені обставини не є перешкодою для розгляду справи, оскільки про дату, час і місце судового розгляду справи позивач повідомлений належним чином.

Статтею 99 ГПК України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви (ч. 1 ст. 69 ГПК України).

Керуючись ст. 75 ГПК України колегія суддів вважає за необхідне здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними в справі документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

22.06.2015 представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив суд рішення господарського суду міста Києва від 20.04.2015 року у справі № 910/4278/15-г залишити без змін.

22.06.2015 представник третьої особи в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив суд рішення господарського суду міста Києва від 20.04.2015 року у справі № 910/4278/15-г залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача та третьої особи, колегія суддів встановила наступне.

27.12.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Трейдінг" (покупець) та Державним підприємством "Вугілля України" (постачальник) укладено Договір поставки вугілля № 278/3, відповідно до умов якого постачальник поставляє покупцю вугільну продукцію в асортименті, по реквізитах та за якісними характеристиками, приведеними в Договорі.

Згідно п. 9.3 Договору, додаткові угоди та додатки до Договору, підписані сторонами та скріплені їх печатками, є невід'ємними частинами Договору.

Надалі між сторонами було укладено ряд додаткових угод та додатків до Договору поставки вугілля № 178/3 від 27.12.2012, а саме: 15.04.2014 сторони уклали Додаткову угоду № 15-04/14 до Договору та Додаток № 16 до Договору; 30.04.2014 - Додаток № 7 до Договору та Додаток № 18 до Договору; 13.05.2014 - Додаток № 19 до Договору; 21.05.2014 - Додаткову угоду № 21-05/14 до Договору; 23.05.2014 - Додаток № 22 до Договору; 23.06.2014 - Додаткову угоду № 23-06/14 до Договору; 24.06.2014 - Додаткову угоду № 24-06/14 до Додатку № 19 від 23.05.2014, Додаткову угоду № 24-06/14 до Додатку № 21 від 23.05.2014 та Додаткову угоду № 24-06/14 до Додатку № 20 від 23.05.2014; 30.06.2014 - Додаток № 23 до Договору; 26.07.2014 - Додаток № 24 до Договору; 15.08.2014 - Додаток № 27-1 до Договору; 01.09.2014 - Додаток № 25-1 до Договору, Додаток № 26-1 до Договору, Додаток № 28-1 до Договору та Додаток № 29-1 до Договору; 01.10.2014 - Додаток № 30-1 до Договору та Додаток № 31-1 до Договору; 04.11.2014 - Додаток № 32-1 до Договору; 07.11.2014 - Додаток № 33-1 до Договору; 12.11.2014 - Додаток № 34-1 до Договору; 13.11.2014 - Додаткову угоду № 13-11/14 до Додатку № 33-1 від 07.11.2014 та 14.11.2014 - Додаткову угоду № 05-11/14 до Договору.

Звертаючись із позовом до суду позивач вказав на те, що вказані додатки та додаткові угоди до Договору поставки вугілля № 178/3 від 27.12.2012 з боку відповідача підписані виконуючим обов'язки Генерального директора Стародубцевим С.В., який не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності на вчинення вказаних правочинів, оскільки його призначення на посаду виконуючого обов'язки Генерального директора Державного підприємства "Вугілля України" суперечило вимогам та порядку, передбачених Статутом відповідача (зокрема п. 6.5 Статуту), з огляду на що вищевикладені правочини, вчинені Стародубцевим С.В., мають бути визнані недійсними.

Також, позивач стверджує, що Міністерство енергетики та вугільної промисловості діє на підставі Положення про Міністерство енергетики та вугільної промисловості, в якому не передбачено права Міністра призначати виконуючим обов'язки керівників державних підприємств, як це зазначено у наказі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 10.04.2014 № 55-к/к про призначення на посаду Стародубцева С.В.; при цьому позивач звернув увагу на те, що пунктом 6.5 Статуту відповідача Уповноважений орган управління наділений правом погоджувати кандидатуру виконуючого обов'язки Генерального директора, а не призначати його.

До того ж, позивач зауважив, що як вбачається із п. 6.5 Статуту відповідача, наказ на призначення виконуючого обов'язки Генерального директора повинен підписуватися виключно Генеральним директором, тоді як наказ від 11.04.2014 № 33-к про те, що Стародубцев С.В. приступає до виконання обов'язків виконуючого обов'язки Генерального директора, підписаний самим Стародубцевим С.В.

Крім того, скаржник стверджує, що Міністерство енергетики та вугільної промисловості України призначаючи нового керівника відповідача мав оголосити та провести конкурсний відбір у порядку, строки та на умовах, передбачених у Постанові Кабінету Міністрів № 777 від 03.09.2008 року «Про проведення конкурсного відбору керівників суб'єктів господарювання державного сектору економіки».

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги є такими, що спростовуються матеріалами справи, а тому не дають підстав для скасування прийнятого у справі судового рішення з огляду на наступне.

Стаття 215 Цивільного кодексу України визначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Вирішуючи спір про визнання договору недійсним, необхідним є встановлення наявності тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону, додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо.

Так, на момент призначення Стародубцева С.В. виконуючим обов'язки генерального директора ДП «Вугілля України» відповідно до Наказу Міністерство енергетики та вугільної промисловості України від 10.04.14р. № 55-к/к. Постанова Кабінету Міністрів № 777 від 03.09.2008 року «Про проведення конкурсного відбору керівників суб'єктів господарювання державного сектору економіки» діяла у редакції 12.07.2010 року (відповідно до Постанови КМ України № 622 від 12.07.10р. «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.08р. № 777») у якій зокрема у пункті 2. зазначено, що рішення про необхідність проведення конкурсного відбору для призначення керівника державного суб'єкта господарювання приймається міністерством, Фондом державного майна, іншим органом, що здійснює управління об'єктами державної власності (копія додається).

Однак, остання ж редакція даної постанови була прийнята 14.01.2015 року (відповідно до Постанови КМ України № 53 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.08р. № 777».

З огляду на зазначене, твердження позивача про обов'язковість проведення Міністерством енергетики та вугільної промисловості України конкурсний відбір у період призначення Стародубцева С.В. в.о. генерального директора ДП «Вугілля України» є безпідставним та необґрунтованим.

Згідно Статуту ДП «Вугілля України» належить до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (Уповноважений орган / управління). Керівник підприємства призначається на посаду і звільняється з посади Уповноваженим органом управління у порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 10.04.2014 № 55-к/к Стародубцева Сергія Володимировича було призначено виконуючим обов'язки генерального директора ДП «Вугілля України» на вакантну посаду до призначення керівника цього підприємства в установленому порядку.

Відповідно п. 3 роз'яснення Держкомпраці та Секретаріату ВЦРПС від 29.12.1965 № 30/39 призначення працівника виконуючим обов'язки за вакантною посадою не допускається. Зазначене можливо лише за посадою, призначення на яку проводиться вищим органом управління. Отже поняття «виконуючого обов'язки» має місце в трудовому законодавстві та застосовується по відношенню до керівників юридичних осіб, щодо яких здійснюють управління ті чи інші органи державної влади. Не дивлячись на те, що відповідно до статуту Відповідача, посада керівника називається «генеральний директор», як бачимо, законодавством передбачена можливість тимчасового покладення виконання обов'язків на іншу особу до моменту її безпосереднього призначення на посаду генерального директора.

Як вбачається з позовної заяви та апеляційної скарги, то скаржник положення статуту ДП «Вугілля України» про заміщення керівника підприємства у випадку його відпустки, відрядження чи тимчасової непрацездатності його заступниками, тлумачить як виключно вичерпний перелік випадків, коли керівником підприємства може бути виконуючий обов'язки генерального директора.

Також, скаржник вказуює на п.6.5. статуту як на єдине правове джерело, яким регламентується порядок призначення керівника державного підприємства, при цьому ігноруючи положення норми чинного законодавства.

Наказом ДП «Вугілля України» від 11.04.2014 № 33-к Стародубцев С.В., будучи напередодні вже призначеним виконувачем обов'язки керівника Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, підтверджує той факт, що він приступає до виконання обов'язків зазначеної посадової особи.

В свою чергу, відповідно до статуту ДП «Вугілля України» керівник підприємства самостійно вирішує питання діяльності підприємства за винятком тих, що віднесені статутом до компетенції уповноваженого органу управління. Керівник діє без довіреності від імені підприємства та, серед числа інших правомочностей, укладає договори та інші правочини від імені підприємства, а отже володіє необхідним обсягом цивільної дієздатності у відповідності до ч.2 ст.203 Цивільного кодексу України.

Це підтверджується також довідкою про взяття на облік платника податків, витягом з єдиного державного реєстру підприємств, установ та організацій України (від 17.04.2014), де він зазначається як керівник підприємства.

Таким чином, у період підписання додатків та угод до договору від 27.12.2012 №278/3 Стародубцев С.В. володів необхідним обсягом цивільної дієздатності для вчинення таких правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч. 4 ст. 202 Цивільного кодексу України).

Отже, двостороннім правочинами притаманна наявність взаємоузгодженого волевиявлення двох осіб, спрямованого на виникнення єдиного правового результату, покликаного забезпечити реалізацію обопільної чи самостійної мети кожної з цих осіб.

Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як передбачено ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з частиною 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Колегія суддів відзначає, що місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні обґрунтовано зазначив, що обсяг цивільної дієздатності Стародубцева С.В. визначений на підставі наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 10.04.2014 № 55-к/к, яким його призначено на посаду виконуючого обов'язки Генерального директора Державного підприємства "Вугілля України".

Суд відзначає, що в розумінні ст. 33, 36 Господарського процесуального кодексу України скаржник не надав ні до суду першої інстанції ні до суду апеляційної інстанції докази які б підтверджували, що вказаний наказ Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 10.04.2014 № 55-к/к визнано судом незаконним (протиправним) та скасовано.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ст. 241 Цивільного кодексу України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Відповідно до п. 3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 № 11, наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Відповідно до пункту 9.3. Договору поставки вугілля № 278/3 від 27.12.12р. передбачено, що Додаткові угоди та додатки до Договору, підписані сторонами та скріплені їх печатками, є невід'ємними частинами Договору.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні додатки та додаткові угоди до договору від 27.12.2012 №278/3, фактично виконувалися відповідачем, що підтверджується актами приймання-передачі вугільної продукції, підписаними сторонами протягом квітня 2014р.- січня 2015 року.

Також, відповідно до акту звірки взаємних розрахунків станом на 01.12.2014р. по Договору № 278/3 від 27.12.2012р.укладеному та підписаному між відповідачем та позивачем, заборгованість позивача перед відповідачем становила 655 439 869, 83 грн.

До того ж, за наданою інформацією відповідача, позивач не зважаючи на подання зазначеної позовної заяви про визнання неправомірності підписання Стародубцевим С.В. додатків та додаткових угод здійснює оплату поставленого в адресу позивача вугілля.

Таким чином, на сьогоднішній день заборгованість ТОВ «ДТЕК Трейдінг» перед ДП «Вугілля України» складає сум у розмірі 9 544 663, 94 грн.

Отже, у даному випадку поведінка позивача свідчить про те, що він визнавав чинність зазначених додатків та додатковиг угод до договору.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

Однак, з матеріалів справи не вбачається у чому саме полягає порушення прав та інтересів скаржника за спірними додатками та додатковими угодами, по всім умовам якого досягнуто згоди при їх укладенні.

Суд відзначає, що в розумінні ст. 33, 36 Господарського процесуального кодексу України скаржник не надав ні до суду першої інстанції ні до суду апеляційної інстанції докази які б підтверджували його вимоги та заперечення.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 20.04.2015 року у справі № 910/4278/15-г відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Трейдінг" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 20.04.2015 року у справі № 910/4278/15-г - без змін.

2. Матеріали справи № 910/4278/15-г повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді Б.О. Ткаченко

Е.О. Шевченко