номер провадження справи 30/82/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2015 Справа № 908/2672/15

за позовом: Заступника прокурора Донецької області (87515, Донецька область, м.Маріуполь, пр. Леніна, буд. 29-Б) в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (01601, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 30)

до відповідача-1: Державного відкритого акціонерного товариства "Інформаційно-обчислювальний центр" (85322, Донецька область, м. Димитров, вул. Ватутіна, буд. 18)

до відповідача-2: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (85327, АДРЕСА_1)

про визнання недійсними договору оренди приміщення №10 від 01.06.2014 р.;

Суддя Кагітіна Л.П.

За участю представників сторін та учасників процесу:

прокурор - прокурор Запорізької області Тронь Г.М., службове посвідчення №013451;

від позивача - не з'явився;

від відповідача-1 - не з'явився;

від відповідача-2 - не з'явився;

До господарського суду Запорізької області звернувся Заступник прокурора Донецької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, з позовною заявою до Державного відкритого акціонерного товариства "Інформаційно-обчислювальний центр" та Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди №10 від 01.06.2014р.

В обґрунтування своїх позовних вимог прокурор посилається на приписи ст.ст. 92, 161, 203, 215, 761 Цивільного кодексу України, ст.ст. 88, 207 Господарського кодексу України. При цьому вказує, що відповідачем-1, в порушення наведених норм права, п. 2 Указу Президента України №210/93 від 15.06.1993 «Про корпоратизацію підприємств», п. п. 9.2.3, 9.4.2 Статуту ДВАТ «ЮЦ», укладено договір оренди № 10 окремого індивідуально визначеного майна - службового приміщення ДВАТ «ЮЦ» площею 23,6 кв. м. та вартістю 33318,67 грн. з ФОП ОСОБА_1 без його погодження з Міністерством вугільної промисловості (на теперішній час Міністерство енергетики та вугільної промисловості України відповідно до Указу Президента України N382/2011 від 06.04.2011). Крім того, за доводами прокурора, при укладенні договору не було проведено оцінку майна, а також не здійснено страхування об'єкту оренди, що є порушенням ст.ст. 10, 11 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 20.04.2015 р. порушено провадження у справі № 908/2672/15, присвоєно справі номер провадження № 30/82/15, розгляд якої призначено на 15.05.2015 р. У сторін витребувані документи, які необхідні для всебічного та об'єктивного розгляду і вирішення справи по суті.

Ухвалою суду від 15.05.2015 р., на підставі ст. 77 ГПК України, розгляд справи відкладався до 18.06.2015 р. у зв'язку з нез'явленням представників позивача та відповідачів, а також неподанням витребуваних судом документів.

В судовому засіданні 18.06.2015 р. розгляд справи продовжено.

За письмовим клопотанням присутнього у судовому засіданні прокурора фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася.

Згідно наданих прокуратурою Донецької області додаткових письмових пояснень, прокурор заявлені вимоги підтримує в повному обсязі з підстав, викладених у позові.

Присутній в судовому засіданні представник прокуратури Запорізької області позов, заявлений прокуратурою Донецької області, підтримав в повному обсязі.

Позивач представника у судове засідання не направив, у наданих суду письмових поясненнях позовні вимоги, заявлені прокурором підтримує в повному обсязі. Як вказує позивач, Договір оренди від 01.06.2014 року було укладено в. о. голови правління ДВАТ «ЮЦ» одноособово, без погодження із уповноваженим органом управління, при цьому згідно з пунктом 3.8 Статуту ДВАТ «ЮЦ» Товариство має право здавати в оренду юридичним та фізичним особам належне йому на праві власності майно лише за погодженням з органом управління майном відповідно до чинного законодавства України. За доводами позивача, дії в. о. голови правління ДВАТ «ЮЦ» та ФОП ОСОБА_1 щодо укладання договору найму (оренди)№ 10 від 01.06.2014 р. приміщення ДВАТ «ЮЦ» площею 23,6 квадратних метри без його погодження з Міністерством вугільної промисловості України є неправомірними, суперечать вимогам ст. ст. 92, 161, 761 Цивільного кодексу України, ст. 88 Господарського кодексу України, що є підставою для визнання наведеного договору недійсним.

Відповідач-1 представника у судове засідання не направив, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.

15.06.2015 р. від відповідача-1 надішли витребувані судом документи, в т.ч. належним чином засвідчені копії договору, додатків до договору та акта приймання-передачі від 31.01.2015р. Письмовою заявою від 05.06.2015 р. відповідач-1 просить суд розглянути справу без участі його представника. Заперечень по суті спору відповідачем-1 не надано.

Відповідач-2 у судове засідання представника не направив, вимоги суду не виконав, про причини неявки суд не попередив. Про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до підпункту 3.9.1 Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. № 189 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог ч. 1 ст. 64 та ст. 87 ГПК України.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Станом на дату прийняття рішення по даній справі, ухвали суду про призначення розгляду справи та відкладення розгляду справи було направлено сторонам за визначеною у позовній заяві та в правовстановлюючих документах адресою, відповідачу-2: 85327, АДРЕСА_1).

Таким чином, про час та місце слухання даної справи відповідач-2 був повідомлений належним чином.

Ухвала від 20.04.2015р. про порушення провадження у справі повернулася на адресу суду з позначкою поштового відділення зв'язку - «за закінченням терміну зберігання». Ухвала про відкладення розгляду справи на 18.06.2015 р. на адресу суду не поверталася.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

В пункті 15 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/675 від 14.08.2007 р. «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2007 року» (із змінами та доповненнями) зазначено, що у разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Статтею 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при неподанні відзиву на позовну заяву і витребуваних господарським судом матеріалів справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

В даному випадку суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті.

Враховуючи обмеженість розгляду справи визначеними законом процесуальними строками та достатність матеріалів справи для розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представників позивача та відповідачів.

В судовому засіданні 18.06.2015 р. справу розглянуто за наявними матеріалами, прийнято і оголошено на підставі ст. 85 ГПК України вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, суд

ВСТАНОВИВ:

01.06.2014 року між ДВАТ «Інформаційно-обчислювальний центр» в особі в. о. директора голови правління ОСОБА_2 (Орендодавцем, відповідачем-1 у справі) та Приватним підприємцем ОСОБА_1 (Орендарем, відповідачем у справі) було укладено договір оренди № 10 індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна (надалі - Договір).

Згідно з п. 1.1 Договору, предметом його є передача в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно: службове приміщення ДВАТ «ЮЦ», площею 23,6 кв.м., розміщене за адресою: АДРЕСА_2, на І поверсі будівлі, що знаходиться на балансі ДВАТ «ЮЦ», вартість якого визначена згідно з актом оцінки і становить за залишковою вартістю 33318,67грн.

На підставі вказаного договору в.о. голови правління ДВАТ «ЮЦ» та ФОП ОСОБА_1 складено акт прийому-передачі від 01.06.2014 р.

За визначенням п. 5.7 Договору, Орендар зобов'язався протягом місяця після укладення цього Договору застрахувати орендоване майно не менше ніж на його балансову вартість на користь Орендодавця, в порядку визначеному законодавством.

Згідно з п. 10.1. Договору строк його дії встановлено з 01.06.2014 р. до 01.05.2015 р.

Відповідно до п. 10.6 Договору оренди, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовжений на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

За змістом позовної заяви, в порушення чинного законодавства, п. 2 Указу Президента України №210/93 від 15.06.1993 «Про корпоратизацію підприємств», п. п. 9.2.3, 9.4.2 Статуту ДВАТ «ЮЦ», договір оренди № 10 від 01.06.2014 р. укладено без його погодження з Міністерством вугільної промисловості (на теперішній час Міністерство енергетики та вугільної промисловості України), без проведення оцінки оцінку майна, а також не здійснено страхування об'єкту оренди.

Позовні вимоги про визнання недійсним договору оренди приміщення ДВАТ «Інформаційно-обчислювальний центр» вартістю 33318,67 грн. № 10 від 01.06.2014 р., укладеного між Державним відкритим акціонерним товариством "Інформаційно-обчислювальний центр" та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, є предметом судового розгляду у даній справі.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані письмові докази у їх сукупності, вислухавши прокурора, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Статтею 121 Конституції України на органи прокуратури покладено представництво інтересів держави в судових органах.

Прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави. Прокуратура набула права визначати наявність інтересів держави у конкретних спірних правовідносинах, які підлягають захисту та вирішенню у судовому порядку.

Статтею 20 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що при здійсненні прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів, прокурор має право звертатись до суду з заявою про захист прав і законних інтересів громадян, держави, а також підприємств та інших юридичних осіб. Згідно приписів ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» підставою для представництва інтересів держави в суді є наявність порушень або загроза порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

Згідно ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд порушує справи за позовними заявами прокурорів та їх заступників, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. У позовній заяві прокурор самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність її захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999р. № 3-рп/99, щодо офіційного тлумачення положень вищевказаної статті 2, під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах», потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Державне відкрите акціонерне товариство «Інформаційно-обчислювальний центр» (ЄДРПОУ - 23413319) створено Наказом Міністерства вугільної промисловості України №315а від 29.15.1996 відповідно до Указу Президента України №210/93 від 15.06.1993 «Про корпоратизацію підприємств» (далі - Указ №210/93).

У пункті 2 Указу Президента України №210/93 від 15.06.1993 «Про корпоратизацію підприємств» зазначено, що засновниками відкритих акціонерних товариств, що створюються відповідно до цього Указу на базі загальнодержавної власності, з боку держави є органи, уповноважені управляти цим майном: центральні органи державної виконавчої влади, інші підвідомчі Кабінету Міністрів України органи та обласні державні адміністрації.

Відповідно до п. 1 Положення про Міністерство енергетики та вугільної промисловості України затвердженим Указом Президента України від 6 квітня 2011 року N 382/2011, Міністерство енергетики та вугільної промисловості України (Міненерговугілля України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Міненерговугілля України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади у формуванні та забезпеченні реалізації державної політики в електроенергетичному, ядерно-промисловому, вугільно-промисловому, торфодобувному та нафтогазовому комплексах (далі - паливно-енергетичний комплекс).

Згідно з переліком державних підприємств, установ, організацій та об'єднань, що належать до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, станом на 01.02.2014 затвердженим Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 154 від 14.02.2014 р., ДВАТ "Інформаційно обчислювальний центр" входить до переліку підприємств, що належать до сфери управління Міненерговугілля України.

Викладене свідчить, що позов подано прокурором в межах наданих йому державою повноважень в інтересах уповноваженої державою здійснювати функції у спірних відносинах особи - Міністерства енергетики та вугільної промисловості України.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина 3 вказаної норми).

Статтею 203 зазначеного Кодексу передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Приписами ст. 207 Господарського кодексу України встановлено, що господарське зобов'язання, яке не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності ), може бути на вимогу однієї із сторін або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним.

У відповідності до приписів ст. 179 Господарського кодексу України, укладання господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладання договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Згідно ст. 180 цього ж Кодексу, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно з частинами 2, 4 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Таким чином, розглядаючи питання про визнання угод недійсними, суду необхідно насамперед встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, зокрема, перевірити правоздатність сторін на підписання угоди.

Частиною 5 статті 65 Господарського кодексу України унормовано, що керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства, вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами.

Відповідно до п. 1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Приписами ст. 237 Цивільного кодексу України встановлено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана або має право вчиняти правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Тобто, повноваження представника на вчинення правочинів від імені юридичної особи ґрунтуються на установчих документах юридичної особи, або довіреності.

На підставі п. З Указу Президента України №1123/2005 від 25.07.2005 «Про заходи щодо вдосконалення державного управління вугільною промисловістю» Кабінетом Міністрів України прийнято Розпорядження №417-р від 01.10.2005 «Про передачу цілісних майнових комплексів державних підприємств та повноважень з управління корпоративними правами держави щодо господарських товариств».

Згідно із додатком №2 до Розпорядження Кабінету Міністрів України №417-р ДВАТ «Інформаційно-обчислювальний центр» () є господарським товариством повноваження з управління корпоративними правами держави щодо якого передаються Міністерству вугільної промисловості України.

Таким чином, на теперішній час Міністерство енергетики та вугільної промисловості України є засновником Державного відкритого акціонерного товариства «Інформаційно-обчислювальний центр» та є державним органом, уповноваженим управляти майном товариства, 100% акцій якого належить державі в особі вказаного центрального органу виконавчої влади.

Наказом Міністерства вугільної промисловості України №488 від 03.10.2006, відповідно до вимог ст. ст. 57, 82 Господарського кодексу України, ст. 88 Цивільного кодексу України затверджено Статут ДВАТ «Інформаційно-обчислювальний центр».

Згідно з пунктом 3.8 Статуту ДВАТ «ЮЦ» Товариство має право здавати в оренду юридичним та фізичним особам належне йому на праві власності майно лише за погодженням з органом управління майном відповідно до чинного законодавства України.

Як вбачається з матеріалів справи, договір оренди № 10 від 01.06.2014 р. з боку Орендодавця підписано в. о. директора голови правління ОСОБА_2, що діє на підставі Статуту.

При цьому, судом встановлено, що відповідно до п. 3.8 Статуту ДВАТ "Інформаційно обчислювальний центр", товариство має право продавати, передавати безоплатно, обмінювати, здавати в оренду юридичним та фізичним особам належне йому майно, використовувати та відчужувати його тільки за погодженням з Органом управління майном відповідно до чинного законодавства України та цього Статуту.

Згідно з п. 9.4.2 Статуту до компетенції правління належать усі питання діяльності Товариства, окрім тих, що згідно з чинним законодавством та Статутом Товариства віднесені виключно до компетенції іншого органу Товариства.

Пунктом 9.2 Статуту визначено, що вищим органом Товариства є Загальні збори акціонерів, до компетенції яких належить погодження проведення операцій з розпорядження нерухомим майном Товариства. Вказане повноваження не може бути делеговане іншому органу Товариства та є виключною компетенцією Вищого органу згідно з п. 9.2.3 Статуту.

Відповідно до ст. 161 Цивільного кодексу України виконавчий орган акціонерного товариства вирішує всі питання діяльності акціонерного товариства, крім тих, що віднесені до компетенції загальних зборів і наглядової ради товариства.

Судом встановлено, що оспорений договір оренди державного майна було укладено без його погодження з Міністерством вугільної промисловості (на теперішній час Міністерство енергетики та вугільної промисловості України відповідно до Указу Президента України N382/2011 від 06.04.2011 р.).

Таким чином, дії в.о. голови правління ДВАТ «ЮЦ» та ФОП ОСОБА_1 з укладання договору № 10 від 01.06.2014 р. найму (оренди) приміщення ДВАТ «ЮЦ» площею 23,6 квадратних метри без його погодження з Міністерством вугільної промисловості України є неправомірними, оскільки суперечать вимогам ст. ст. 92, 161, 761 Цивільного кодексу України, ст. 88 Господарського кодексу України.

Статтею 227 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Проаналізувавши вищенаведені обставини справи, суд дійшов висновку, що договір оренди № 10 від 01.06.2014 р. суперечить вимогам закону, оскільки він був укладений в. о. голови правління без погодженням з органом, уповноваженим державою на управління цим майном, як того вимагає норми чинного законодавства та Статут ДВАТ «Інформаційно-обчислювальний центр».

З огляду на вищевикладене, позовна вимога про визнання недійсним договору оренди приміщення ДВАТ «Інформаційно-обчислювальний центр» вартістю 33318,67 грн. від 01.06.2014 р., укладеного між Державним відкритим акціонерним товариством "Інформаційно-обчислювальний центр" та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 є обґрунтованою.

Враховуючи викладене, суд констатує наявність підстав для задоволення позовних вимог, які є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України судові витрати покладаються порівну на відповідача-1 та відповідача-2, оскільки спір доведено до суду з їх вини.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 45, 22, 33, 34, 44, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Заступника прокурора Донецької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (м. Київ) до Державного відкритого акціонерного товариства "Інформаційно-обчислювальний центр" (м.Димитров Донецької області) та Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (м. Димитров Донецької області) задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір оренди № 10 від 01.06.2014 р., укладений між Державним відкритим акціонерним товариством "Інформаційно-обчислювальний центр" та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, щодо приміщення ДВАТ «Інформаційно-обчислювальний центр» вартістю 33318,67грн.

Стягнути з Державного відкритого акціонерного товариства "Інформаційно-обчислювальний центр" (85322, Донецька область, м. Димитров, вул. Ватутіна, буд. 18, , розрахункові рахунки в установах банку не відомі) на користь державного бюджету України (одержувач: УДКСУ у м. Запоріжжі (Орджонікідзевський район), 22030001; банк одержувача: ГУДКСУ у Запорізькій області; МФО 813015; ; р/р № 3007) суму 609 (шістсот дев'ять) грн. 00 коп. судового збору.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (85327, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1, розрахункові рахунки в установах банку не відомі) на користь державного бюджету України (одержувач: УДКСУ у м. Запоріжжі (Орджонікідзевський район), 22030001; банк одержувача: ГУДКСУ у Запорізькій області; МФО 813015; ; р/р №3007) суму 609 (шістсот дев'ять) грн. 00 коп. судового збору.

Суддя Л.П. Кагітіна

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання. Рішення оформлене у повному обсязі та підписане згідно із вимогами ст. 84 ГПК України 23.06.2015 р.