КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2015 р. Справа№ 910/11173/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсакової Г.В.

суддів: Станіка С.Р.

Хрипуна О.О.

при секретарі судового засідання Натха М.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Сайко Ю.В. - за довіреністю

від відповідача: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства-фірми «Інтерекопласт» на рішення господарського суду міста Києва від 25.12.2014 (дата підписання 26.12.2014)

по справі №910/11173/14 (головуючий суддя: Сташків Р.Б., судді: Полякова К.В., Спичак О.М.)

за позовом Приватного підприємства-фірми «Інтерекопласт»

до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

про розірвання договору банківського вкладу та повернення вкладу з нарахованими процентами в сумі 16 550 892,61 доларів США

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство-фірма «Інтерекопласт» звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про розірвання договору банківського вкладу «Класичний корпоратив» № Д-2010415/01/1903 від 04.03.2014, укладеного між Банком та ППФ «Інтерекопласт», а також стягнення банківського вкладу у сумі 16 310 000 доларів США та нарахованих на вказаний вклад процентів у сумі 240 892,61 доларів США.

23.07.2014 та 01.10.2014 позивачем були подані заяви про уточнення позовних вимог, які за своєю правовою природою є заявами про збільшення розміру позовних вимог. Так, відповідно до заяви від 30.09.2014 (поданої до суду 01.10.2014), позивач донарахував проценти за вкладом станом на 30.09.2014, та просив стягнути з відповідача проценти у загальній сумі 625 629,87 доларів США. Вимоги про розірвання договору банківського вкладу та повернення суми вкладу підтримав у повному обсязі.

Рішенням господарського суду міста Києва від 25.12.2014 по справі № 910/11173/14 у позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із винесеним рішенням, Приватне підприємство-фірма «Інтерекопласт» звернулося до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 25.12.2014 у справі №910/11173/14 та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Підставами для скасування рішення позивач вважає неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права.

Скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що застава майнових прав на отримання процентів виникає лише після того як Банк здійснить нарахування і сплату таких процентів на поточний рахунок позивача та у випадку настання визначених договором застави майнових прав обставин пред'явить вимогу щодо їх перерахування в рахунок виконання забезпечених заставою зобов'язань. Тому, висновок суду першої інстанції, що відповідачем на законних підставах не здійснюється нарахування і сплата процентів за договором банківського вкладу, оскільки право на їх отримання перебуває в заставі ПАТ «Дельта Банк», позивач вважає безпідставним та таким, що спростовується ст. 52 Закону України «Про заставу». Позивач також стверджує, що саме в результаті невиконання Банком свого обов'язку з договірного списання коштів, визначеного договором банківського вкладу, а не використання відповідачем свого права на звернення стягнення на предмет застави, згідно договору застави майнових прав, погашення кредиту було здійснено із простроченням платежу. Заявляючи вимогу про дострокове розірвання договору банківського вкладу та стягнення суми вкладу з процентами, позивач посилався, що з дня розміщення вкладу і до моменту вирішення справи по суті відповідач не здійснив жодного нарахування та сплати процентів за цим договором, що згідно спірних правовідносин та відсутності заборгованості за кредитним договором, є істотним порушенням умов договору банківського вкладу та підставою для задоволення заявлених вимог.

Разом із апеляційною скаргою заявник подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення місцевого господарського суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.03.2015 у справі № 910/11173/14 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Корсакова Г.В., судді: Станік С.Р., Хрипун О.О. поновлено Приватному підприємству-фірмі «Інтерекопласт» строк на подання апеляційної скарги на рішення господарського суду міста Києва від 25.12.2014 по справі № 910/11173/14, апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 25.03.2015.

25.03.2015 через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшли додаткові пояснення по справі з додатками та заява про здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

У судовому засіданні 25.03.2015 оголошено перерву до 14.04.2015.

14.04.2015 через відділ документального забезпечення суду відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.04.2015 розгляд справи відкладено на 28.04.2015.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.04.2015 за клопотанням позивача продовжено строк розгляду апеляційної скарги Приватного підприємства-фірми «Інтерекопласт»; розгляд справи № 910/11173/14 відкладено на 20.05.2015.

20.05.2015 у судовому засіданні представник позивача надав додаткові документи по справі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.05.2015 за клопотанням відповідача продовжено строк розгляду спору у справі № 910/11173/14, у судовому засіданні 20.05.2015 оголошено перерву до 03.06.2015.

29.05.2015 через відділ документального забезпечення суду позивачем надані письмові пояснення щодо надходження коштів на поточний рахунок з додатками.

Представник відповідача у судове засідання, призначене на 03.06.2015, не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Судова колегія вважає за можливе розглянути справу по суті за відсутності представника відповідача, явка якого в судове засідання обов'язковою не визнавалась.

Представник позивача у судовому засіданні 03.06.2015 підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно із ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 04.03.2014 між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Приватним підприємством-фірмою «Інтерекопласт» було укладено Договір банківського вкладу «Класичний корпоратив» № Д-2010415/01/1903, відповідно до якого Банк відкриває ППФ «Інтерекопласт» вкладний рахунок № 0415 (далі - Рахунок), а вкладник вносить на рахунок грошові кошти у сумі 4 000 000 доларів США, строком до 12.03.2016.

Згідно з п. 1.4 договору банківського вкладу вкладник має право здійснювати додаткове внесення коштів на Рахунок.

Позивачем на підставі даного пункту було збільшено суму вкладу та внесено на вкладний рахунок грошові кошти в розмірі 16 310 000 доларів США, що підтверджується платіжними дорученнями та банківською випискою з вкладного рахунку позивача, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Відповідно до умов п. 2.1 - п. 2.3 договору банківського вкладу процентна ставка за вкладом становить 12% річних і діє до 12.03.2014, з 13.03.2014 процентна ставка за вкладом становить 7% річних. Нарахування процентів на вкладом здійснюється за фактичну кількість днів у місяці та році (28-29-30-31/365-366). При розрахунку процентів враховується фактичний залишок коштів на рахунку станом на кінець кожного календарного дня періоду, за який здійснюється нарахування процентів. Проценти на вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження коштів на Рахунок, до дня, який передує їх поверненню вкладникові або списанню з Рахунка з інших підстав. Сплата нарахованих процентів здійснюється щомісячно, у перший робочий день кожного календарного місяця, що слідує за розрахунковим, шляхом перерахування відповідної суми на поточний рахунок вкладника №0415, відкритий у Банку. Нарахування та сплата процентів здійснюються у валюті Вкладу.

Згідно з п. 2.6 договору банківського вкладу в останній день строку, на який був залучений вклад, Банк перераховує суму вкладу та суму нарахованих процентів на поточний рахунок клієнта, визначений в п. 2.2 договору.

За умовами п. 3.1 договору банківського вкладу Банк має право використовувати кошти вкладника протягом строку, визначеного цим договором; вимагати від клієнта належного виконання зобов'язань перед Банком.

Відповідно до п. 3.2.1 договору банківського вкладу Банк зобов'язаний нарахувати та сплатити вкладнику проценти за вкладом згідно з умовами, визначеними цим договором.

Пунктом 3.3.2 договору банківського вкладу передбачено право вкладника отримати суму вкладу та суму нарахованих процентів згідно з умовами цього договору.

Додатковою угодою № 1 від 28.03.2014 до договору банківського вкладу сторони домовились пролонгувати дію вказаного договору до 12.03.2017.

Крім того, 06.03.2014 між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» як кредитором та Приватним підприємством-фірмою «Інтерекопласт» як позичальником було укладено договір кредитної лінії №НКЛ-2010415/2, відповідно до умов якого Банк зобов'язався надавати позичальнику грошові кошти - кредит, у тимчасове платне користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

Пунктом 1.1.1 договору кредитної лінії (у редакції додаткового договору № 2 від 18.03.2014) встановлено, що надання кредиту здійснюється окремими частинами, на умовах визначених цим договором, у межах невідновлювальної відкличної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 20310000 доларів США зі сплатою 12% річних та кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 31.03.2014.

Згідно з п. 1.3 договору кредитної лінії забезпеченням позичальником виконання своїх зобов'язань щодо повернення Кредиту, сплати нарахованих процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою (іпотекою) вимоги за цим договором виступає забезпечення, яке не суперечить вимогам Кредитора та діючого законодавства України, про що укладаються відповідні договори.

Сплата процентів за користування кредитом (траншем) здійснюється у валюті наданого кредиту, не пізніше кінцевого терміну погашення заборгованості за кредитом, вказаного у пункті 1.1.1 цього договору (31.03.2014), у повній сумі на рахунок у Банку (пункт 2.7 договору кредитної лінії).

Згідно з пунктом 2.3 договору кредитної лінії моментом (днем) повернення кредиту (траншу) вважається день зарахування на відповідні рахунки кредитора: суми кредиту (траншу), процентів та можливих штрафних санкцій, визначених цим договором, якщо інше не випливає з умов цього договору.

За умовами пп. 3.3.5 п. 3.3 договору кредитної лінії позичальник зобов'язаний повернути кредитору у повному обсязі кредит зі сплатою процентів, комісій кредитора, та можливих штрафних санкцій у терміни, визначені цим договором.

Відповідно до п. 4.1 договору у випадку прострочення позичальником строків сплати процентів, комісій, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених цим Договором, позичальник сплачує кредитору пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення.

Згідно з п. 4.2 договору кредитної лінії у випадку порушення позичальником вимог пункту 3.3 цього договору, позичальник зобов'язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 1% від суми кредиту, визначеного пунктом 1.1 цього договору, за кожний випадок порушення.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач заборгованість за кредитом у сумі 4000000 доларів США у повному обсязі сплатив з простроченням 16.05.2014, що підтверджується дорученням в іноземній валюті або банківських металах № 61 від 16.05.2014 та меморіальним ордером №61 від 16.05.2014.

Крім того, проценти за користування кредитом на загальну суму 128275,06 доларів США були сплачені також з простроченням 20.05.2014, що підтверджується платіжними дорученнями в іноземній валюті або банківських металах № 62 та № 63 від 20.05.2014.

За прострочення позивачем повернення кредиту та сплату відсотків відповідач на підставі пунктів 4.1, 4.2 договору кредитної лінії нарахував станом на 04.08.2014 штрафні санкції у розмірі 6 077 231,81 грн., а саме:

- 1 105 487,44 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту за період з 01.04.2014 по 18.05.2014 (у еквіваленті до української гривні за курсом 12,183059 грн. за 1 долар США);

- 22 985,80 грн. - пеня за несвоєчасне повернення процентів за користування кредитом за період з 01.04.2014 по 20.05.2014 (у еквіваленті до української гривні за курсом 12,183059 грн. за 1 долар США);

- 4 948 758,57 грн. - штраф (у еквіваленті до української гривні за курсом 12,183059 грн. за 1 долар США).

Таким чином, за кредитним договором, за розрахунками Банку, за позивачем обліковується заборгованість розрахована в гривнях в еквіваленті до долара США станом на 04.08.2014 ( 12,183059 грн. за 1 долар США) у загальній сумі 6 077 231,81 грн.

Судом також встановлено, що 07.03.2014 між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» як заставодержателем та Приватним підприємством-фірмою «Інтерекопласт» як заставодавцем укладено договір застави майнових прав № НКЛ-2010415/2/S2.

Відповідно до п. 1.1 договору застави майнових прав (в редакції додаткового договору № 6 від 19.03.2014) предметом застави є майнові права на отримання грошових сум у повному обсязі, включаючи право на отримання суми депозитного вкладу в розмірі 20310000 доларів США, процентів за користування депозитними коштами, пені та штрафів, тощо, які існують на дату укладання цього договору або виникнуть у майбутньому у заставодавця (позивача) з договору банківського вкладу «Класичний корпоратив» № Д-2010415/01/1903, який укладений між заставодавцем та заставодержателем 04.03.2014, та додаткових договорів до нього.

Підпунктом 1.1.1 пункту 1.1 договору застави майнових прав (у редакції додаткового договору № 6 від 19.03.2014 до нього) передбачено, що заставою за цим договором забезпечується виконання заставодавцем (позивачем), зобов'язань за договором кредитної лінії, із всіма змінами і доповненнями до нього, а саме: повернення кредиту в сумі 20310000 доларів США, у строк до 31.03.2014 включно, сплата процентів за користування кредитними коштами, комісій та можливих штрафних санкцій в розмірі, в порядку та в строки, передбачені Кредитним договором, відшкодувати витрати заставодержателя (відповідача), понесені у зв'язку із невиконанням заставодавцем умов Кредитного договору та умов цього Договору та зверненням стягнення на предмет застави, а також відшкодувати інші витрати, передбачені умовами Кредитного договору та цього Договору.

Відповідно до пунктів 1.4 договору застави майнових прав за рахунок предмету застави заставодержатель (відповідач) має право задовольнити свої вимоги за Кредитним договором в повному обсязі, що визначається на момент фактичного їх задоволення, включаючи проценти за користування кредитними коштами, відшкодування збитків завданих простроченням виконання, пені та штрафів, передбачених Кредитним договором, понесені витрати на утримання предмету застави, витрати на здійснення забезпеченої заставою вимогою, сплаті державного мита та оплату послуг нотаріусів, адвокатів, юристів, а також інші витрати, передбачені Кредитним договором та цим Договором.

Пунктом 2.1 договору застави майнових прав передбачено, що протягом строку дії цього Договору заставодержатель має право:

«п. 2.1.4. Звернути стягнення на предмет застави у випадку, якщо на момент настання терміну виконання заставодавцем будь-якого зобов'язання, забезпеченого заставою згідно з цим договором, або, якщо на момент настання терміну виконання заставодавцем будь-якого зобов'язання, передбаченого цим договором, воно не буде виконано.

п. 2.1.5. За рахунок предмету застави задовольнити свої вимоги за Кредитним договором в повному обсязі, що визначається на момент фактичного їх задоволення, включаючи проценти за користування кредитними коштами, відшкодування збитків, завданих простроченням виконання, пені та штрафів, передбачених Кредитним договором, необхідні витрати на утримання предмету застави, витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, сплаті державного мита та оплату послуг нотаріусів, адвокатів, юристів, а також інші витрати, передбачені Кредитним договором та цим Договором.

п. 2.1.6. У випадку виникнення права звернення стягнення на предмет застави - прийняти його у власність.

п.2.1.7. Звернути стягнення на предмет застави достроково у випадках, передбачених цим Договором, Кредитним договором, а також додатковими договорами до них та/або чинним законодавством України.

п.2.1.8. Незалежно від настання терміну виконання забезпечених заставою зобов'язань, звернути стягнення на предмет застави, в разі порушення Заставодавцем будь-яких зобов'язань за Кредитним договором, порушення Заставодавцем будь-яких зобов'язань за цим Договором, а також додатковими договорами до них та/або в інших випадках, передбачених цим Договором, вказаними Кредитним договором, а також додатковими договорами до нього, та/або чинним законодавством України».

Пунктом 2.2 договору застави майнових прав встановлено, що протягом строку дії цього Договору заставодавець не має права користуватися та розпоряджатися предметом застави без попередньої письмової згоди заставодержателя.

За умовами п. 3.1, 3.2 договору застави майнових прав право застави за цим договором виникає з моменту підписання цього договору та припиняється у випадку припинення зобов'язання, забезпеченого заставою; у випадку реалізації предмету застави; у випадку набуття заставодержателем права власності на предмет застави; у випадку виконання заставодавцем своїх зобов'язань за Кредитним договором, а також додатковими договорами до нього належними чином та в повному обсязі; в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

При частковому виконанні забезпечених заставою зобов'язань, застава зберігається у у початковому обсязі (п. 3.3 договору застави).

Згідно з пунктом 6.9 договору застави майнових прав цей договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до виконання зобов'язань, забезпечених заставою, належним чином і в повному обсязі.

Відповідно до п. 6.10 договору застави майнових прав зобов'язання, забезпечене заставою, вважається виконаним в разі погашення вимог заставодержателя за кредитним договором у повному обсязі, який визначається на момент їх фактичного задоволення.

У зв'язку з укладенням договору застави майнових прав, 07.03.2014 між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Приватним підприємством-фірмою «Інтерекопласт» укладено додатковий договір до Договору банківського вкладу (далі - Додатковий договір), відповідно до умов якого сторони погодилися, що Договір банківського вкладу та будь-які додаткові договори до нього не можуть бути розірвані достроково з ініціативи вкладника (позивача), а кошти за договором банківського вкладу не можуть бути достроково повернені вкладнику повністю або частково, в тому числі і після закінчення строку дії договору банківського вкладу, якщо вкладником як боржником за Основним договором не виконані в повному обсязі зобов'язання по розрахунках із Банком за Основним договором, належне виконання якого забезпечене заставою майнових прав згідно Договору застави.

У відповідності до п. 3 Додаткового договору вкладник доручає банку у порядку, передбаченому чинним законодавством України для договірного списання, списувати з Депозитного рахунку, відкритого згідно Договору банківського вкладу, кошти банківського вкладу при настанні терміну виконання зобов'язань вкладника як боржника за Основним договором.

Пунктом 6 Додаткового договору встановлено, що цей Додатковий договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами та є чинним до моменту повного виконання вкладником (позивачем) своїх зобов'язань за кредитним договором.

Приватне підприємство-фірма «Інтерекопласт» в обґрунтування своїх вимог про розірвання договору банківського вкладу та стягнення депозитних коштів з процентами посилається на те, що відповідач не виконує умови договору про нарахування та сплату позивачу процентів за вкладом, що є порушенням умов договору банківського вкладу, а також чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позову з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з положеннями статті 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 1058 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Згідно ст. 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про заставу» застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов'язання.

Предметом застави можуть бути майно та майнові права (ч.1 ст. 4 Закону України «Про заставу»).

Відповідно до статті 50 Закону України «Про заставу» при заставі прав, якщо інше не передбачено договором, заставодавець зобов'язаний не виконувати дій, що тягнуть за собою припинення заставленого права чи зменшення його вартості.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про заставу» заставодавець зберігає право розпорядження заставленим майном, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Пунктом 2.2 договору застави майнових прав встановлена заборона, без попередньої письмової згоди Банку, заставодавцю (позивачу) користуватися та розпоряджатися предметом застави протягом строку дії цього договору.

В матеріалах справи відсутні та позивачем не надано доказів, які б свідчили, що Банком надавалась письмова згода на розпорядження позивачем вкладом чи нарахованими на нього процентами.

Натомість, Банк у листах від 22.05.2014 вих. № 2/01-17/6255 та від 28.05.2014 вих. № 2/39-17/6506 заперечував проти дострокового розірвання договору банківського вкладу та повернення суми вкладу позивачу.

Позовні вимоги вкладника про стягнення депозитних вкладів, права грошової вимоги за якими передані банку в заставу на забезпечення кредитних договорів, за якими вкладник є майновим поручителем, не підлягають задоволенню у разі, якщо відповідно до вимог статей 1, 50 Закону України «Про заставу», статей 572, 599, 1058 ЦК України на момент звернення до банку з вимогами про повернення депозитних вкладів зобов'язання за зазначеними кредитними договорами були дійсними та залишались невиконаними, а термін дії права, що складає предмет застави, не закінчився.

Зазначений правовий висновок наведений Верховним Судом України у пункті 1 розділу «Спори, що виникають із договору застави» листа від 01.06.2012, з посиланням на свою постанову від 31 жовтня 2011 року у справі № 6-47цс11.

Відтак, відповідач на законних підставах здійснює обмеження прав позивача на розпорядження коштами останнього за Договором банківського вкладу (включаючи повернення суми вкладу та сплату процентів нарахованих на цей вклад).

З огляду на зазначене та враховуючи те, що заборгованість позивачем за Кредитним договором у повному обсязі не погашена, а отже майнові права позивача на отримання грошових сум за договором банківського вкладу (включаючи право на отримання суми депозитного вкладу та процентів за користування депозитними коштами) перебувають у відповідача у заставі, право на яку не є припиненим, і крім того Договором банківського вкладу передбачена заборона на дострокове повернення суми вкладу, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати ( постанова судових палат у цивільних та у господарських справах Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-75цс13).

Як встановлено вище, майнове право позивача на отримання процентів за користування вкладом було під заставою у Банка, право на яку не було припинено, і відповідно до п.2.2. договору застави майнових прав позивач не мав права ні користуватися, ні розпоряджатися предметом застави без попередньої письмової згоди Банку. Доказів на підтвердження того, що Банком надавалася письмова згода на отримання позивачем суми вказаних процентів, матеріали справи не містять.

При цьому, матеріалами справи підтверджується, що відповідач здійснював нарахування позивачу процентів відповідно до договору банківського вкладу на рахунок № 1915, що підтверджується випискою по особовому рахунку, наданою позивачем, за період з 01.01.2014 по 14.05.2015.

На доводи позивача про те, що Банк відповідно до п. 3 Додаткового договору до договору банківського вкладу зобов'язаний був здійснити договірне списання коштів на погашення заборгованості за кредитним договором, колегія суддів зазначає, що здійснення договірного списання є правом, а не обов'язком банку.

Крім того, договором застави передбачено право банку звернути стягнення на предмет застави в разі порушення позивачем будь-яких зобов'язань за Кредитним договором, а не його обов'язок. Даним правом відповідач може скористатись в будь-який час. Той факт, що відповідач не скористався наданим йому правом на звернення стягнення на предмет застави за договором застави в момент виникнення цього права, жодним чином не впливає на суть спірних правовідносин.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про недоведеність позивачем своїх позовних вимог та відсутність підстав для задоволення позову.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла до висновку, що оскаржуване рішення відповідає фактичним обставинам, матеріалам справи та вимогам законодавства, а тому рішення господарського суду міста Києва від 25.12.2014 у справі № 910/11173/14 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного підприємства-фірми «Інтерекопласт» - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватного підприємства-фірми «Інтерекопласт» на рішення господарського суду міста Києва від 25.12.2014 у справі № 910/11173/14 залишити без задоволення.

2.Рішення господарського суду міста Києва від 25.12.2014 у справі № 910/11173/14 залишити без змін.

3.Матеріали справи № 910/11173/14 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Г.В. Корсакова

Судді С.Р. Станік

О.О. Хрипун