ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.06.15р. Справа № 908/945/15-г

За позовом Публічного акціонерного товариства "Райфайзен Банк Аваль", м. Київ

до відповідача-1: Приватного підприємства "Згода 06" м. Дніпропетровськ

відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Металургмонтаж", м. Новомосковськ, Дніпропетровська область

про визнання недійсним авалю на векселі

Суддя Золотарьова Я.С.

Представники:

від позивача: Шипіленко Р.О. - представник (дов. № 410/14 від 21.08.2014)

від відповідача-1: не з'явився

від відповідача-2: Касаткін Д.М. - представник (дов. б/№ від 17.03.2015)

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Райфайзен Банк Аваль" звернулось до господарського суду Запорізької області із позовом до відповідача-1: Приватного підприємства "Згода 06" та відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Металургмонтаж" про визнання недійсним авалю або будь-якого іншого рівнозначного формулювання/напису, вчиненого приватним підприємством "Згода 06" на простому векселі серії АА 1547442.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем-1 умов генеральної кредитної угоди №01/03-00/141-08 від 14.08.2008, кредитного договору №012/03-00/142-08 від 14.08.2008, вважає, що до авалю повинні застосовуватись загальні норми, які регулюють вчинення правочинів. Позивач вказує на те, що аваль не відповідає нормам чинного законодавства України, а саме: ст.ст. 203, 215, 234 Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 08.04.2015 передано матеріали справи за виключною підсудністю до господарського суду Дніпропетровської області.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.20185 прийнято справу до провадження та призначено на 14.05.2015.

14.05.2015 представник відповідача-2 подав клопотання про припинення провадження по справі. Клопотання обґрунтовано тим, що права та обов'язки позивача не можуть бути порушені, оскільки він не є учасником вексельних зобов'язань, а тому не може виступати позивачем у даній справі.

Суд відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача-2, оскільки ті обставини на які посилався відповідач-2 у даному клопотанні не є підставою для припинення розгляду справи, а є у разі їх підтвердження підставою для відмови у позові.

14.05.2015 представник відповідача-2 подав клопотання про залучення до участі у справі третіх осіб на стороні відповідача, обґрунтовуючи тим, що визнання недійсним авалю на векселі безпосередньо вплине не тільки на права та інтереси боржника ПП "Згода 06" та кредитора ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Металургмонтаж", а також на права та обов'язки інших кредиторів у справі про банкрутство № 904/720/14.

Суд відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача-2, оскільки рішення по даній справі безпосередньо не буде впливати на права та інтереси зазначених осіб.

14.05.2015 представник відповідача-2 подав заяву про застосування строку позовної давності.

Суд прийняв заяву відповідача-2 до розгляду.

14.05.2015 представник відповідача-2 подав клопотання, в якому просив суд застосувати приписи ч.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України, а саме: визнати недійсними положення п.5.8 генеральної кредитної угоди №01/03-00/141-08 від 14.08.20080 та п.10.6 кредитного договору №012/03-00/142-08 від 14.08.2008.

14.05.2015 представник відповідача-2 подав відзив на позов, в якому просить сул відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки порушення відповідачем-1 положень п. 5 генеральної кредитної угоди, п. 10 кредитного договору є саме підставою для застосування позивачем господарських санкцій, передбачених положеннями ст.ст.6,8 зазначених угод, а саме - реалізацію позивачем свого права на вимогу повернення кредиту або обмеження надання такого кредиту, проте таке порушення не є та не може бути підставою для визнання правочину недійсним, оскільки договором та чинним законодавством України не передбачено порушення умов кредитного договору як підставу визнання недійсності правочину.

Відповідач-2 вважає, що позивач необґрунтовано посилається на положення частин 1-3,6 ст. 203 ЦК України, при цьому не вказуючи, яких саме вимог зазначеної статті не додержано відповідачем-2. Також, відповідача-2 зазначає, що позивачем не доведено порушення відповідачем-1 при вчиненні авалю положень законодавства, які регулюють правовідносини, пов'язані з обігом векселів в Україні.

У межах строків передбачених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладався з 14.05.2015 на 03.06.2015.

03.06.2015 представник позивача усно оголосив клопотання про витребування доказів на підтвердження дати вчинення авалю. Клопотання обґрунтовано тим, що судом повинні бути встановлені обставини щодо дати вчинення авалю на векселі.

Представник відповідача заперечував проти задоволення даного клопотання, вказуючи на те, що у нього відсутній вексель.

Суд задовольнив клопотання представника позивача.

11.06.2015 представник відповідача-2 подав письмові пояснення по суті спору.

Відповідач-1 відзив на позов не надав, у судові засідання, призначені для розгляду справи, явку свого повноважного представника не забезпечив. Був належним чином повідомлений про дату та місце судового засідання.

Відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (пункт 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Згідно зі статтею 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 22.06.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача-2, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

14.08.2008 між Відкритим акціонерним товариством "Райфайзен Банк Аваль", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Райфайзен Банк Аваль" (банк) та Приватним підприємством "Згода 06" (позичальник) було укладено генеральну кредитну угоду №01/03-00/141-08 (т.1 а.с.12).

Пунктом 5.8 генеральної кредитної угоди встановлено, що протягом терміну фінансування позичальник - ПП "Згода 06" без попередньої письмової згоди банку не вправі отримати кредит в іншому банку, виступити гарантом/поручителем за зобов'язаннями третіх осіб.

В рамках генеральної кредитної угоди 14.08.2008 позивач та відповідач-1 уклали кредитний договір № 012/03-00/142-08 (т.1 а.с.15).

Відповідно до п.10.6 кредитного договору, протягом терміну фінансування позичальник - ПП "Згода 06" без попередньої письмової згоди банку не вправі отримати кредит в іншому банку, виступити гарантом/поручителем за зобов'язаннями третіх осіб.

02.07.2009 ТОВ "Зеніт-Ніка" виступило векселедавцем простого векселя серії АА 1547442. Першим векселедержателем є ПП "Фавор-Бізнес", на даний час векселедержателем простого векселю АА 1547442 є Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Металургмонтаж" (відповідач-2). Дата погашення: 02.07.2019, номінальна вартість - 500 000,00 грн.

На вказаному векселі відповідачем-1 здійснено аваль (т.1 а.с.8). Дата авалю не вказана, але ця дія відбулась після укладення між позивачем та відповідачем-1 генеральної кредитної угоди №01/03-00/141-08 від 14.08.2008 та кредитного договору № 012/03-00/142-08 від 14.08.2008, оскільки вексель було видано у 2009 році, тоді як угоди укладені у 2008 році.

За змістом ст.14 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» вексель - ціннний папір, який посвідчує безумовне грошове зобов'язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя векселедержателю).

Згідно зі ст.ст.30, 31 Уніфікованого Закону про переказні векселі та прості векселі (надалі - Уніфікований закон) платіж за векселем може бути забезпечений авалем повністю або в частині його суми. Аваль вчинюється або на самому переказному векселі, або на алонжі. Він виражається словами "вважати за аваль" або будь-яким іншим рівнозначним формулюванням. Він підписується тим, хто надає аваль.

До простих векселів, відповідно до ст.77 Уніфікованого закону, застосовуються ті ж самі положення, які відносяться до переказних векселів, в тому числі щодо положення відносно забезпечення авалем.

Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що аваль є вексельним поручительством.

Положенням про порядок здійснення операцій з векселями в національній валюті на території України, що затверджене постановою Правління Національного банку України від 16 грудня 2002 року №508 надані наступні визначення:

Аваль - вексельне поручительство, за яким особа (аваліст), яка його здійснює, бере на себе відповідальність перед власником векселя за виконання векселедавцем, акцептантом або індосантом зобов'язань щодо оплати цього векселя. Аваль виражається словами "вважати за аваль" або будь-яким іншим рівнозначним формулюванням, оформляється на векселі або на алонжі. Аваліст - юридична або фізична особа, яка гарантує оплату векселя;

Таким чином, в силу авалю аваліст - приватне підприємство "Згода 06" прийняло на себе певні цивільні обов'язки, а саме - виступило поручителем за вексельними зобов'язаннями третіх осіб. Аваль підпадає під визначення правочину, що наведене у частині 1 статті 202 Цивільного кодексу України. Зокрема, вчинений аваль є підставою для виникнення зобов'язань ПП "Згода 06" перед векселедержателем.

Вчиняючи аваль на простому векселі серії АА 1547442 відповідач-1 припустився порушення п. 5.8 генеральної кредитної угоди №01/03-00/141-08 від 14.08.2008 та п.10.6. кредитного договору №012/03-00/142-08 від 14.08.2008.

В Постанові Пленуму Верхового Суду України від 8 червня 2007 року №5 "Про деякі питання практики розгляду спорів, пов'язаних з обігом векселів" зазначено, що вексельні правочини (зокрема, щодо видачі, акцептування (в тому числі в порядку посередництва), індосування, авалювання та оплати векселя) регулюються не тільки нормами спеціального вексельного законодавства, а й загальними нормами цивільного законодавства про угоди та зобов'язання (статті 202 - 211, 215 - 236, 509 - 609 Цивільного кодексу України). Тому за відсутності спеціальних норм у вексельному законодавстві до вексельних правочинів застосовуються загальні норми Цивільного кодексу України з урахуванням їх особливостей.

Статтями 180 Господарського кодексу України та 628 Цивільного кодексу України встановлено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбаченому законом порядку та формі досягнуто згоди щодо всіх його істотних умов. Істотними є умови, визначені за законом, чи необхідні для договорів даного виду, а також умови щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Так, відповідно до п.п.1, 2, 3 ст.203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учаснику правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Виходячи з положень ч.1 ст.207 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинене з метою, яка за відомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

В силу статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вищевказаних вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Пунктом 6.4 генеральної кредитної угоди та п.8.2 кредитного договору встановлені правові наслідки порушення відповідачем-1 умов 5.8 генеральної кредитної угоди та п.10.6 кредитного договору, у вигляді обмеження надання кредиту за відкритою кредитною лінією, права достроково вимагати погашення заборгованості відповідача-1 за кредитом, включаючи нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції.

Відповідно частини 2 статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 34 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, порушення відповідачем-1 п.5.8 генеральної кредитної угоди №01/03-00/141-08 від 14.08.2008, п.10.6 кредитного договору №012/03-00/142-08 від 14.08.2008 не може бути підставою для визнання недійсними вчиненого відповідачем-1 авалю на простому векселі серії АА 1547442.

Позивач не довів, що вчинення авалю на векселі не відповідає ст.ст. 203, 215, 234 Цивільного кодексу України. так, зокрема, позивачем не надано доказів про те, що правочин є фіктивним.

Також суд вважає, що генеральною кредитною угодою та кредитним договором передбачено вид та міру відповідальності відповідача-1 у разі порушення ним п. 5.8 генеральної кредитної угоди та п.10.6 кредитного договору.

Той факт, що відповідач-2 є кредитором у справі про банкрутство відповідача-1 не свідчить про порушення прав позивача.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання недійсним авалю або будь-якого іншого рівнозначного формулювання/напису, вчиненого приватним підприємством "Згода 06" на простому векселі серії АА 1547442 є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача-2 про застосування припису ч.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України, а саме: визнання недійсними положення п.5.8 генеральної кредитної угоди №01/03-00/141-08 від 14.08.20080 та п.10.6 кредитного договору №012/03-00/142-08 від 14.08.2008, оскільки, ці договори не пов'язані з предметом спору.

Також суд не вбачає підстав для задоволення заяви відповідача-2 про застосування строку позовної давності, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 3 та 4 статті 267 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки, немає дати авалю, тому неможливо встановити строк, з якого починається перебіг позовної давності.

Крім того, у пункті 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" зазначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.

Враховуючи те, що позовна заява необґрунтована, права особи, яка звернулась із позовом не порушені, тому до спірних відносин позовна давність застосуванню не підлягає.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається при відмові в позові на позивача.

Керуючись ст. ст. 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 75, 82 - 85, 115 - 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 25.06.2015

Суддя Я.С. Золотарьова