ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2015 р.Справа № 922/5883/14

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Хотенець П.В.

судді: Денисюк Т.С. , Аюпова Р.М.

при секретарі судового засідання Гаврильєву О.В.

розглянувши справу

за позовом Прокурора Вовчанського району Харківської області м. Вовчанськ в інтересах держави в особі 1. Міністерства аграрної політики та продовольства України, м. Київ, 2. Національної академії аграрних наук України, м. Київ, 3. Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України, с. Кулиничі
до 1. Державного підприємства дослідного господарства "Чувиріно" Інституту тваринництва Української академії аграрних наук, с. Томахівка , 2. Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м. Харків 3-я особа, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - 1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Альтервізо", смт. Бабаї, 2. Товариство з обмеженою відповідальністю "Ташань-Агро", м. Полтава, 3. Арбітражний керуючий Караценцев Юрій Леонідович, м. Харків
про визнання недійсним договору
за участю представників сторін:

прокурора - Хряк О.О., посвідчення № 028256 від 15.08.2014 року

позивачів - 1. не з'явився, 2. не з*явився, 3. Лазарєва А.В., дов. від 18.12.2014 року

відповідачів - 1. Караценцев Ю.Л., арбітражний керуючий, Мухітдінов Р.Д., дов. від 27.05.2015 року, 2. ОСОБА_2, особисто

третьої особи - 1. Танхельсон С.Л., дов. від 05.11.2014 року, 2. Рожнів Я.Я., дов. від 28.01.2015 року, 3. Караценцев Ю.Л., арбітражний керуючий

ВСТАНОВИВ:

Розглядається позовна вимога про визнання недійсним інвестиційного договору № 1 від 29 липня 2014 року, укладеного між Державним підприємством дослідним господарством "Чувиріно" Інституту тваринництва Української академії аграрних наук в особі Караченцева Ю.Л. (отримувач інвестицій) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (інвестор) та затвердженого Інститутом тваринництва Національної академії аграрних наук України в особі Іонова І.А.

Прокурор у судовому засіданні та у наданому обґрунтуванні позовних вимог підтримує заявлені позовні вимоги і просить їх задовольнити у повному обсязі.

Представник першого позивача у судове засідання не з*явився.

Представник другого позивача у судове засідання не з*явився, витребувані ухвалами суду документи не надав.

Представник третього позивача у судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечує, просить відмовити у задоволенні позову.

Представники першого відповідача у судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечують, просять відмовити у задоволенні позову.

Другий відповідача у судовому засіданні та у відзиві на позовну заяву проти заявлених позовних вимог заперечує, просить відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Товариства з обмеженою відповідальністю "Альтервізо" у судовому засіданн проти заявлених позовних вимог заперечує, просить відмовити у задоволенні позову..

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Товариства з обмеженою відповідальністю "Ташань-Агро" у судовому засіданні та у відзиві на позовну заяву проти заявлених позовних вимог заперечує, просить відмовити у задоволенні позову.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Арбітражний керуючий Караценцев Юрій Леонідович у судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечує, просить відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення прокурора та повноважних представників сторін, колегією суддів встановлено наступне.

02 липня 1990 року на підставі рішення Харківської обласної ради народних депутатів № 202 створене Державне підприємство дослідне господарство "Чувиріно", яке в подальшому ввійшло до складу Інституту тваринництва Української академії аграрних наук.

Свою діяльність Державне підприємство дослідне господарство "Чувиріно" здійснювало на землях Гонтарівської сільської ради Вовчанського району відповідно до державного акту серії ХР від 26 листопада 1993 року на право постійного користувння землею, загальною площею 4354,4 га., який виданий Інституту тваринництва Української академії аграрних наук.

Постановами Інституту тваринництва Української академії аграрних наук частину земель передано у користування ДП ДГ "Гонтарівка", яке також входить до складу Інституту тваринництва Української академії аграрних наук.

Прокурор вказує, що на теперішній час у користуванні Державного підприємства дослідного господарства "Чувиріно" знаходиться 2597 га. земель сільськогосподарського призначення державної власності.

З матеріалів справи вбачається, що 14 січня 2010 року господарським судом Харківської області за заявою Вовчанської ОДПІ ГУ Міндоходів Харківської області було порушено справу № Б-24/03-10 про банкрутство Державного підприємства дослідного господарства "Чувиріно".

Під час розгляду справи № Б-24/03-10 про банкрутство 17 липня 2014 року між боржником - Державним підприємством дослідним господарством "Чувиріно" в особі Караченцева Юрія Леонідовича, інвестором - Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 та кредитором - Товариством з обмеженою відповідальністю "Альтервізо" було укладено мирову угоду, яка погоджена представником Національної академії аграрних наук в особі Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України на підстві довіреності № 1-8/21 від 09 липня 2014 року, яка в подальшому була затверджена господарським судом Харківської області.

Крім погодження вказаної мирової угоди, Національною академією аграрних наук в особі Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України було затверджено укладений 29 липня 2014 року інвестиційний договір № 1 між Державним підприємством дослідного господарства "Чувиріно" Інституту тваринництва Української академії аграрних наук в особі Караченцева Юрія Леонідовича (отримувачем інвестицій), Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (інвестором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Альтервізо" (кредитором).

Згідно пункту інвестиційного договору № 1 інвестор здійснює інвестиції згідно положень мирової угоди від 17 липня 2014 року, а отримувач інвестицій передає інвестору земельну ділянку загальною площею 2597 га., згідно державного акту на право постійного користування землею серії ХР від 26 листопада 1993 року для здійснення сільськогосподарської діяльності.

Наказом Академії аграрних наук України від 15 квітня 1992 року № 103 "Про використання основних та обігових фондів наукових установ, господарств, підприємств та організацій, що входять до складу Української академії аграрних наук за Державного підприємства дослідного господарства "Чувиріно" закріплено вищезазначену земельну ділянку.

Органом, уповноваженим управляти майном Державного підприємства дослідного господарства "Чувиріно", відповідно до положень його Статуту, є українська Академія аграрних наук в особі Президії Академії.

Прокурор посилається на те, що відповідно до інвестиційного договору № 1 Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 фактично отримав у користування землі, які перебувають у постійному користуванні Державного підприємства дослідного господарства "Чувиріно" без отримання відповідного погодження Президії Національної академії аграрних наук України.

Також, прокурор вважає, що інвестиційний договір № 1 від 29 липня 2014 року повинен бути визнаний недійсним у відповідності до статті 215 Цивільного кодексу України.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 204 Цивільного кодексу України закріплена презумпція правомірності правочину, за якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини 1 статті 207 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним.

Вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Стаття 215 Цивільного кодексу України містить підстави для визнання правочину недійсним, зокрема, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається, проте у випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно статті 203 Цивільного кодексу України загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину є: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Колегією суддів не може бути прийнято до уваги вищевикладене, з огляду на наступне.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 14 січня 2010 року було порушено провадження у справі № Б-24/03-10 про визнання банкрутом - Державне підприємство Дослідне господарство "Чувиріно" інституту тваринництва УААН

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16 червня 2014 року у справі № Б-24/03-10 за заявою Вовчанської ОДПІ ГУ Міндоходів Харківської області до Державного підприємства дослідного господарства "Чувиріно" про визнання банкрутом призначено керуючим санацією боржника арбітражного керуючого Караценцева Юрія Леонідовича і зобов*язано його виконати в повному обсязі вимоги суду та Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Згідно пункту 4 статті 17 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" з дня винесення ухвали про санацію: керівник боржника відсторонюється від посади у порядку, визначеному законодавством про працю, управління боржником переходить до керуючого санацією, крім випадків, передбаченого статтею 53 цього Закону; припиняються повноваження органів управління боржника - юридичної особи, повноваження органів управління передаються керуючому санацією. Органи управління боржника протягом трьох днів з дня прийняття рішення про санацію та призначення керуючого санацією зобов*язані забезпечити керуючому санацією бухгалтерської та іншої документації боржника, печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей.

Пунктами 5 та 9 статті 17 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" зазначено, що керуючий санацією має право: розпоряджатися майном боржника з урахуванням обмежень, передбачених цим Законом; укладати від імені боржника мирову угоду, цивільно-правові, трудові та інші угоди; видавати заяви про визнання угод, укладених боржником, недійсними.

Власник майна боржника (орган управління майном боржника) не може обмежувати повноваження керуючого санацією щодо розпорядження майном боржника.

Дослідивши спірний договір, колегія суддів зазначає, що інвестиційний договір № 1 від 29 липня 2014 року, був укладений та підписаний Державним підприємством дослідним господарством "Чувиріно" в особі керуючого санацією - арбітражного керуючого Караценцева Юрія Леонідовича, який діє на підставі ухвали господарського суду Харківської області від 16 червня 2014 року у справі № Б-24/03-10, про що вказано в самому договорі з однієї сторони та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2, що діє на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію, з другої сторони.

Зі змісту спірного інвестиційного договору вбачається, що інвестор здійснює інвестиції згідно положень мирової угоди від 17 липня 2014 року у справі № Б-24/03-10, цього договору та додаткових угод до цього договору, а отримувач інвестицій передає інвестору земельні ділянки загальною площею 2597 га., згідно державного акту на право постійного користування ХР б/н від 26 листопада 1993 року для здійснення сільськогосподарської діяльності (пункт 1.1 інвестиційного договору).

Оскаржуваний інвестиційний договір № 1 від 29 липня 2014 року укладено згідно положень мирової угоди від 17 липня 2014 року у справі № Б-24/03-10 (пункт 1.1. договору)

Враховуючи вищевикладені положення чинного законодавства та обставини укладення оскаржуваного інвестиційного договору № 1 від 29 липня 2014 року, повноваження на його укладення мав керуючий санацією.

Щодо мирової угоди, укладеної 17 липня 2014 року між Державним підприємством дослідного господарства "Чувиріно" Інституту тваринництва Української академії аграрних наук в особі Караченцева Юрія Леонідовича, Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Альтервізо" колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 35 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" під мировою угодою у справі про банкрутство розуміється домовленість між боржником і кредиторами стосовно відстрочки та (або) розстрочки, а також прощення (списання) кредиторами боргів боржника, яка оформлюється угодою сторін.

За приписами статті 37 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" мирова угода укладається у письмовій формі та підлягає затвердженню господарським судом, про що зазначається в ухвалі господарського суду, про припинення провадження у справі про банкрутство. Мирова угода набирає чинності з дня її затвердження господарським судом.

Частиною 5 статті 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" зазначено, що з дня затвердження мирової угоди боржник приступає до погашення вимог кредиторів згідно з умовами мирової угоди.

Згідно статті 604 Цивільного кодексу України зобов*язання припиняються за домовленістю сторін.

Одним з різновидів домовленості сторін, як підставою припинення зобов*язання є новація зобов*язання - заміна первісного зобов*язання новим зобов*язанням між тими ж сторонами (частина 2 статті 604 Цивільного кодексу України).

З припиненням первісного зобов*язання пов*язано правило про те, що новація припиняє і дію додаткових зобов*язань щодо нього (частина 4 статті 604 Цивільного кодексу України).

Частиною 5 статті 39 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачена можливість розірвання мирової угоди за рішенням господарського суду, зокрема у разі невиконання боржником умов мирової угоди щодо не менш як третини вимог кредиторів.

З матеріалів справи вбачається, що Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 не виконав умов мирової угоди, ухвалою господарського суду Харківської області від 29 січня 2015 року у справі № Б-24/03-10 мирову угоду було розірвано та поновлено провадження у справі про банкрутство Державного підприємства дослідного господарства "Чувиріно".

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 25 лютого 2015 року у справі № Б-24/03-10 ухвалу господарського суду Харківської області від 29 січня 2015 року скасовано

Постановою Вищого господарського суду України від 19 травня 2015 року, постанову Харківського апеляційного господарського суду від 25 лютого 2015 року у справі № Б-24/03-10 було скасовано, ухвалу господарського суду Харківської області від 29 січня 2015 року по справі № Б-24/03-10, якою було розірвано мирову угоду від 17 липня 2014 року залишено в силі.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить висновку, що у зв*язку з розірванням мирової угоди від 17 липня 2014 року укладеної між Державним підприємством дослідного господарства "Чувиріно" Інституту тваринництва Української академії аграрних наук в особі Караченцева Юрія Леонідовича, Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Альтервізо" на підставі ухвали господарського суду Харківської області від 29 січня 2015 року по справі № Б-24/03-10 у сторін припинено зобов*язання щодо виконання умов мирової угоди та укладеного на її виконання інвестиційного договору, в тому числі і похідне зобов*язання, яке укладено в рамках дії мирової угоди та яке триває до моменту розірвання.

З зазначеного вбачається необґрунтованими посилання прокурора на те, що Державному підприємству дослідному господарству "Чувиріно" було надано земельну ділянку загальною площею 2597 га. в користування, оскільки пункт 1.1 інвестиційного договору № 1 від 29 липня 2014 року свідчить про надання Державному підприємству дослідному господарству "Чувиріно" земельної ділянки для здійснення сільськогосподарської діяльності тобто фактично для обробки землі.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об"єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на зазначені правові норми та аналізу наявних в матеріалах справи доказів, колегія суддів приходить висновку, що позов прокурора щодо визнання недійсним інвестиційного договору № 1 від 29 липня 2014 року є таким, що не підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 49 Господарського процесуального кодексу України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав державне мито покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з відмовою у позові, судові витрати у даній справі покладаються на прокурора. Втім, враховуючи звільнення прокурора від сплати судового збору згідно пункту 11 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", судовий збір у даному випадку стягненню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 15.06.2015 р.

Головуючий суддя Суддя Суддя П.В. Хотенець Т.С. Денисюк Р.М. Аюпова