У Х В А Л А

24.06.2015 Справа № 910/17643/13

За заявоюТовариства з обмеженою "Інвестиційно-будівельна компанія "Адоніс" (ідентифікаційний код 32157018)
Пробанкрутство
Суддя Івченко А.М.

За участю представників:

Ліквідатор Швачка С.В.
Від Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія "ІФК Капітал": Кривенда М.В. (за довіреністю)
Від Публічного акціонерного товариства "Український банк реконструкції та розвитку":
Рукавичка В.Ю. (за довіреністю)
Від прокуратури Оліферчук А.А.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду міста Києва знаходиться справа про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія "Адоніс", визнаного банкрутом постановою від 14.10.2013 р. з урахуванням особливостей, встановлених ст. 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Згідно ухвалою від 11.08.2014 р. розгляд кредиторських заяв Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Міндоходів у м. Києві та Публічного акціонерного товариства "Український банк реконструкції та розвитку" у справі № 910/17643/13 та заяви ліквідатора банкрута - арбітражного керуючого Швачки С.В. про визнання недійсним правочину відкладався, а також встановлювався строк до 25.09.2014 р. для подачі до суду звіту ліквідатора і ліквідаційного балансу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія "Адоніс" з усіма підтверджуючими документами.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.09.2014 р. судом продовжено строк для подачі ліквідатором звіту та ліквідаційного балансу банкрута до 25.12.2014 р.; відкладено розгляд справи на 03.11.2014 р.; зобов'язано ліквідатора у строк до 03.11.2014 р. подати до суду звіт ліквідатора і ліквідаційний баланс Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія "Адоніс" з усіма підтверджуючими документами тощо.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду міста Києва від 31.10.2014 р. № 04-23/986, відповідно до п. 3.1.11 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматичний розподіл справи у зв'язку з припиненням повноважень щодо здійснення правосуддя у судді Омельченка Л.В.

03.11.2014 р. судове засідання не відбулося у зв'язку з перебуванням справи на повторному автоматичному розподілі справ.

За результатами повторного автоматичного розподілу справ справу № 910/17643/13 передано на розгляд судді Івченку А.М., який ухвалою від 03.11.2014 р. прийняв її до свого провадження та призначив до розгляду на 03.12.2014 р.

За ухвалами від 03.12.2014 р., 28.01.2015 р. та 16.03.2015 р. розгляд справи відкладався.

За насідками судового засідання 15.04.2015 р. судом визнано кредитором Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія "Адоніс" Державну податкову інспекцію у Дарницькому районі Головного управління Міндоходів у м. Києві на суму 643 547,40 грн., продовжено строк для подачі ліквідатором звіту та ліквідаційного балансу банкрута до 25.06.2015 р., розгляд справи відкладено на 01.06.2015 р., в тому числі і кредиторської заяви Публічного акціонерного товариства "Український банк реконструкції та розвитку", заяви арбітражного керуючого Швачки С.В. про визнання недійсним правочину та заяви Публічного акціонерного товариства "Український банк реконструкції та розвитку" про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа.

29.04.2015 р. від арбітражного керуючого Швачки С.В. надійшла заява про затвердження розміру грошової винагороди арбітражного керуючого.

Судове засідання призначене на 01.06.2015 р. не відбулося.

Ухвалою від 02.06.2015 р. судом призначено розгляд справи на 24.06.2015 р.

Станом на 24.06.2015 р. ліквідатором банкрута подано до суду підсумкові пояснення щодо грошових вимог банкрута.

В судове засідання 24.06.2015 р. з'явився ліквідатор банкрута, представники Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія "ІФК Капітал" та Публічного акціонерного товариства "Український банк реконструкції та розвитку", а також представник Прокуратури м. Києва.

Суд заслухав остаточні позиції присутніх осіб щодо наявних у справі кредиторської заяви Публічного акціонерного товариства "Український банк реконструкції та розвитку" та його заяви про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, а також заяв арбітражного керуючого Швачки С.В. про визнання недійсним правочину та про затвердження розміру грошової винагороди арбітражного керуючого.

Правові позиції заявників залишилися незмінними, тобто, представник Публічного акціонерного товариства "Український банк реконструкції та розвитку" наполягав на задоволенні своїх вимог, заперечив проти заяви ліквідатора про визнання недійсним правочину, а ліквідатор банкрута в свою чергу заперечував проти заяв банку та підтримував свої власні.

Також, свою думку по суті поданих заяв висловили присутні в засіданні представники Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія "ІФК Капітал" та прокуратури.

Як слідує з матеріалів справи, 23.11.2013 р. Публічне акціонерне товариство "Український банк реконструкції та розвитку" звернулося до суду із заявою про визнання грошових вимог до Товариства з обмеженою "Інвестиційно-будівельна компанія "Адоніс" на загальну суму 16 322 158,13 грн.

Відповідно до заяви, приєднаних до неї та поданих надалі документів вбачається, що 8 564 648,79 грн. з указаних вимог виникли за договорами №1 - №4 купівлі-продажу прав інвестора за договорами про участь у фінансування будівництва об'єкту нерухомості від 27.04.2010 р., а 7 757 509,34 грн. - за договорами №1 - №4 про участь у фінансування будівництва об'єкту нерухомості від 26.02.2009 р.

Матеріалами справи підтверджується, що 26.02.2009 р. між Товариством з обмеженою "Інвестиційно-будівельна компанія "Адоніс" (забудовник) та Публічним акціонерним товариством "Український банк реконструкції та розвитку" (інвестор) було укладено чотири договори про участь у фінансування будівництва об'єкту нерухомості, за умовами яких інвестор зобов'язується оплатити об'єкт інвестування (визначений в п.1.2 даного договору), а забудовник зобов'язується збудувати, ввести в експлуатацію та передати у власність інвестору об'єкт інвестування на умовах, визначених цим договором.

27.04.2010 р. між Публічним акціонерним товариством "Український банк реконструкції та розвитку" (продавець) та Товариством з обмеженою "Інвестиційно-будівельна компанія "Адоніс" (покупець) було укладено чотири договори купівлі-продажу прав інвестора за договорами про участь у фінансування будівництва об'єкту нерухомості, за умовами яких продавець зобов'язується передати у власність покупця права інвестора за договорами про участь у фінансуванні будівництва об'єкту нерухомості, які було укладено 26.02.2009 р. між продавцем та покупцем, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити ці права (п. 1.1 договорів).

Факт порушення Товариством з обмеженою "Інвестиційно-будівельна компанія "Адоніс" як покупцем за договорами від 27.04.2010 р. взятих на себе господарських зобов'язань встановлено судом у позовному провадженні.

Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 28.02.2011 р. у справі № 50/49 внаслідок невиконання Товариством з обмеженою "Інвестиційно-будівельна компанія "Адоніс" умов договору № 1 купівлі-продажу прав інвестора за договором № 1 про участь у фінансування будівництва об'єкту нерухомості від 27.04.2010 р. з боржника на користь Публічного акціонерного товариства „Український банк реконструкції та розвитку" стягнуто основний борг в сумі 1 190 809,20 грн., пеню в сумі 37 531,00 грн., індекс інфляції в розмірі 32 280,13 грн., 3% річних у сумі 14 528,55 грн., державне мито у сумі 12 836,52 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 236,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.02.2011 р. у справі № 50/51, зміненим постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.04.2011 р., внаслідок невиконання Товариством з обмеженою "Інвестиційно-будівельна компанія "Адоніс" умов договору № 2 купівлі-продажу прав інвестора за договором № 2 про участь у фінансування будівництва об'єкту нерухомості від 27.04.2010 р. з боржника на користь Публічного акціонерного товариства „Український банк реконструкції та розвитку" стягнуто основний борг в сумі 1 929 024,20 грн., суму індексу інфляції в розмірі 52 347,54 грн., суму 3% річних у розмірі 23 568 грн., державне мито у розмірі 18 668,00 грн. та 212,40 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.03.2011 р. у справі № 21/121 внаслідок невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія "Адоніс" умов договору № 4 купівлі-продажу прав інвестора за договором № 4 про участь у фінансування будівництва об'єкту нерухомості від 27.04.2010 р. з боржника на користь Публічного акціонерного товариства „Український банк реконструкції та розвитку" стягнуто 3 398 001,45 грн. суму боргу, 88 348,04 грн. суму інфляційних витрат, 39 938,16 грн. суму 3% річних, 25 500,00 грн. суму державного мита та 236,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.03.2011 р. у справі № 21/122 внаслідок невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія "Адоніс" умов договору № 3 купівлі-продажу прав інвестора за договором № 3 про участь у фінансування будівництва об'єкту нерухомості від 27.04.2010 р. з боржника на користь Публічного акціонерного товариства „Український банк реконструкції та розвитку" стягнуто 1 949 315,24 грн. суму боргу, 50 682,20 грн. суму інфляційних витрат, 22 911,13 грн. суму 3% річних, 20 229,09 грн. суму державного мита та 236,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Надалі рішенням Господарського суду міста Києва від 19.03.2013 р. у справі № 5011-9/12552-2012 було визнано недійсними з моменту укладення договори: № 1 про участь у фінансування будівництва об'єкту нерухомості від 26.02.2009 р., № 2 від участь у фінансування будівництва об'єкту нерухомості від 26.02.2009 р., № 3 від участь у фінансування будівництва об'єкту нерухомості від 26.02.2009 р., № 4 від участь у фінансування будівництва об'єкту нерухомості від 26.02.2009 р., № 1 купівлі-продажу прав інвестора за договором № 1 про участь у фінансування будівництва об'єкту нерухомості від 27.04.2010 р., № 2 купівлі-продажу прав інвестора за договором № 2 про участь у фінансування будівництва об'єкту нерухомості від 27.04.2010 р., № 3 купівлі-продажу прав інвестора за договором № 3 про участь у фінансування будівництва об'єкту нерухомості від 27.04.2010 р., № 4 купівлі-продажу прав інвестора за договором № 4 про участь у фінансування будівництва об'єкту нерухомості від 27.04.2010 р., а також стягнуто з Публічного акціонерного товариства „Український банк реконструкції та розвитку" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія "Адоніс" 1 113 000,00 грн.

Проте, за дослідженням суду, незважаючи на результат розгляду справи № 5011-9/12552-2012, станом на даний час рішення Господарського суду міста Києва від 28.02.2011 р. у справі № 50/49, постанова Київського апеляційного господарського суду від 27.04.2011 р. у справі № 50/51, рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2011 р. у справі № 21/121 та рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2011 р. у справі № 21/122 набрали законної сили у встановленому законодавством порядку, переглянуті за нововиявленими обставинами чи скасовані не були, у зв'язку з чим стягнуті за ними суми з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія "Адоніс" на користь Публічного акціонерного товариства „Український банк реконструкції та розвитку", які заявлені в якості грошових вимог до боржника у цій справі про банкрутство на загальну суму 8 564 648,79 грн. підлягають визнанню.

Ліквідатор проти указаних вимог банку заперечував у повному обсязі усно та в неодноразово поданих поясненнях з підстав їх незаконності та необґрунтованості, проте, його заперечення спростовуються наявністю чинних судових рішень про стягнення з боржника на користь кредитора сум заборгованості, які підлягають обов'язковому виконанню на всій території України, та не можуть бути проігноровані судом у справі про банкрутство. Більше того, вказана сума заборгованості була визнана головою ліквідаційної комісії боржника за наслідками розгляду заяви банку під час добровільної процедури припинення юридичної особи-боржника.

Поряд з викладеним, відповідно до поданої заяви решта заявлених грошових вимог банку у сумі 7 757 509,34 грн. являють собою вартість одержаного Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія "Адоніс" за договорами про участь у фінансування будівництва об'єкту нерухомості від 26.02.2009 р., що має бути повернуто кредитору у зв'язку з визнанням недійсними указаних договорів за рішенням Господарського суду міста Києва від 19.03.2013 р. у справі № 5011-9/12552-2012, тобто, фактично кредитором заявлено до суду вимогу про застосування наслідків недійсності правочину (реституції).

Виходячи зі змісту рішення Господарського суду міста Києва від 19.03.2013 р. у справі № 5011-9/12552-2012, яким з-поміж інших визнано недійсними договори № 1-4 про участь у фінансування будівництва об'єкту нерухомості від 26.02.2009 р., реституційні наслідки за указаними договорами не застосовувалися через відсутність доказів їх виконання.

Згідно з поясненнями банку, з окремим позовом про застосування до указаних договорів реституційних наслідків кредитор не звертався, так само до суду з відповідними вимогами не звертався і боржник.

Як було вказано вище, 26.02.2009 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія "Адоніс" (забудовник) та Публічним акціонерним товариством "Український банк реконструкції та розвитку" (інвестор) було укладено чотири договори про участь у фінансування будівництва об'єкту нерухомості, за умовами яких інвестор зобов'язується оплатити об'єкт інвестування (визначений в п.1.2 даного договору), а забудовник зобов'язується збудувати, ввести в експлуатацію та передати у власність інвестору об'єкт інвестування на умовах, визначених цим договором (п. 1.1 договорів).

Таким чином, реституційними наслідками визнання недійсними указаних договорів є повернення Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія "Адоніс" Публічному акціонерному товариству "Український банк реконструкції та розвитку" сплачених коштів та повернення Публічним акціонерним товариством "Український банк реконструкції та розвитку" Товариству з обмеженою "Інвестиційно-будівельна компанія "Адоніс" об'єктів інвестування.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодовувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" за встановленої під час судового розгляду неможливості повернути одержане за правочином майно у натурі (через його втрату, псування, істотну зміну тощо) набувач повинен відшкодувати вартість майна за цінами, які існують на момент відшкодування (абзац другий частини першої статті 216 ЦК України).

Як підтверджується поданими доказами, на виконання своїх зобов'язань з оплати об'єктів інвестування за договорами про участь у фінансування будівництва об'єкту нерухомості Публічним акціонерним товариством "Український банк реконструкції та розвитку" за актами прийому передачі було передано Товариству з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія "Адоніс" прості векселі загальною номінальною та договірною вартістю 8 870 509,34 грн., а саме:

- за договором № 1 про участь у фінансування будівництва об'єкту нерухомості від 26.02.2009 р. - простий вексель серії АА1661037, емітент - ТОВ "ІБК "Адоніс", номінальна вартість - 1 266 490,00 грн., термін погашення - 12.02.2012 р.;

- за договором № 2 про участь у фінансування будівництва об'єкту нерухомості від 26.02.2009 р. - простий вексель серії АА1661034, емітент - ТОВ "ІБК "Адоніс", номінальна вартість - 33 775,00 грн., термін погашення - 12.02.2012 р.; простий вексель серії АА1661035, емітент - ТОВ "ІБК "Адоніс", номінальна вартість - 1 637 665,00 грн., термін погашення - 12.02.2012 р.; простий вексель серії АА1661036, емітент - ТОВ "ІБК "Адоніс", номінальна вартість - 371 175,00 грн., термін погашення - 12.02.2012 р.;

- за договором № 3 про участь у фінансування будівництва об'єкту нерухомості від 26.02.2009 р. - простий вексель серії АА1661032, емітент - ТОВ "ІБК "Адоніс", номінальна вартість - 149 068,00 грн., термін погашення - 12.02.2012 р.; простий вексель серії АА1661033, емітент - ТОВ "ІБК "Адоніс", номінальна вартість - 1 912 335,00 грн., термін погашення - 12.02.2012 р.;

- за договором № 4 про участь у фінансування будівництва об'єкту нерухомості від 26.02.2009 р. - простий вексель серії АА1661031, емітент - ТОВ "ІБК "Адоніс", номінальна вартість - 1 729 492,00 грн., термін погашення - 12.02.2012 р.; простий вексель серії АА0991218, емітент - ТОВ "Нові висоти", номінальна вартість - 885 254,67 грн., термін погашення - 12.02.2012 р.; простий вексель серії АА0991217, емітент - ТОВ "Нові висоти", номінальна вартість - 885 254,67 грн., термін погашення - 12.02.2012 р.

Факт виконання Публічним акціонерним товариством "Український банк реконструкції та розвитку" у повному обсязі обов'язків з оплати вартості об'єктів інвестування також встановлено у рішеннях Господарського суду міста Києва від 28.02.2011 р. у справі № 50/49, від 28.02.2011 р. у справі № 50/51, від 17.03.2011 р. у справі № 21/121, від 17.03.2011 р. у справі № 21/122.

Згідно з поясненнями ліквідатора, серед переданих йому документів банкрута відсутні копії або ж оригінали векселів, переданих банком на виконання умов договорів № 1-4 про участь у фінансування будівництва об'єкту нерухомості від 26.02.2009 р.

При встановленні неможливості повернення Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія "Адоніс" отриманих за договорами векселів суд також враховує визначений у них термін погашення, який закінчився 12.02.2012 р., а також припинення частини вексельних зобов'язань поєднанням кредитора та боржника в одній особі, про що свідчить те, що векселедавцем більшості переданих векселів було Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія "Адоніс".

Як слідує із поданої заяви, при визначенні розміру вимог за переданими векселями кредитор керувався визначеною у них номінальною вартістю, що відповідає визначеній у відповідних договорах вартості об'єктів інвестування. При цьому, сума заборгованості за векселями була зменшена кредитором на 1 113 000,00 грн., стягнуті з кредитора на користь боржника рішенням Господарського суду міста Києва від 19.03.2013 р. у справі № 5011-9/12552-2012, у зв'язку з зарахуванням зустрічних однорідних вимог за заявою, направленою боржнику 06.09.2013 р.

Таким чином, загальна сума заборгованості за договорами № 1- № 4 про участь у фінансування будівництва об'єкту нерухомості від 26.02.2009 р. визначена кредитором у розмірі 7 757 509,34 грн.

Заперечуючи проти указаних вимог, ліквідатор, посилаючись на практику Вищого господарського суду України, передусім стверджує, що ці вимоги не носять характеру грошових, оскільки вимога про застосування реституції підлягає розгляду судом в окремому позовному провадженні, тому кредитор мав звернутися до суду з вимогами про застосування реституційних наслідків у порядку позовного провадження.

Детально вивчивши заперечення ліквідатора, суд бере до уваги практику Вищого господарського суду України, проте, зважаючи на фактичні обставини даної справи дійшов власних правових висновків, з огляду на наступне.

За приписами ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" грошове зобов'язання - зобов'язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України;

кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника.

Виходячи з указаних приписів законодавства, заявляючи вимоги до боржника у справі про банкрутство, кредитор має довести належними доказами наявність у боржника перед кредитором зобов'язань грошового характеру та право вимагати їх виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодовувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Вказана стаття кореспондується із статтями 1212, 1213 ЦК України.

Так, відповідно до ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала, а частиною 3 цієї статті передбачено, що положення цієї глави застосовуються, зокрема, до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна (ч.2 ст.1213 ЦК України).

Звертаючись до суду із вимогами на суму 7 757 509,34 грн., кредитор подав увесь обсяг документів на підтвердження наявності у нього прав на відшкодування вартості переданих ним за недійсними договорами векселів (господарські договори з додатками, докази передачі векселів), факт неможливості повернення яких був встановлений судом на підставі описаного вище.

За переконаннями суду, попереднє незвернення кредитора з окремими позовними вимогами та як наслідок відсутність окремого судового рішення, зокрема, про застосування наслідків недійсності правочину, не має позбавляти кредитора права на відшкодування вартості належного йому та переданого боржнику майна, що не може бути повернуто, шляхом заявлення відповідних вимог, підтверджених належним чином, у справі про банкрутство, провадженню у якій законодавством віддається пріоритет.

Аналізуючи заявлені вимоги, суд не може залишити поза увагою також той факт, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія "Адоніс" самостійно було визнано наявність заборгованості перед банком у розмірі 8 870 509,34 грн. шляхом підписання акту звірки взаєморозрахунків станом на 01.12.2012 р.

Отже, підсумовуючи викладене вище, суд вважає, що кредитор дотримався приписів закону щодо підтвердження своїх грошових вимог до банкрута у сумі 7 757 509,34 грн., які виникли у зв'язку з неможливістю повернення боржником одержаного за недійсними договорами, внаслідок чого боржник зобов'язаний сплатити кредитору грошові кошти в рахунок відшкодування вартості переданого майна.

Таким чином, за наслідками розгляду заявлених до банкрута вимог Публічне акціонерне товариство "Український банк реконструкції та розвитку" підлягає визнанню кредитором на загальну суму 16 323 305,13 грн., з яких 1 147,00 грн. - перша черга, 16 322 158,13 грн. - четверта черга.

Як було згадано вище, Публічне акціонерне товариство "Український банк реконструкції та розвитку" здійснило одностороннє зарахування зустрічних вимог на суму 1 113 000,00 грн. шляхом надіслання боржнику відповідної заяви 06.09.2013 р., у зв'язку з чим сума заборгованості на підставі договорів № 1 - № 4 про участь у фінансування будівництва об'єкту нерухомості від 26.02.2009 р. з 8 870 509,34 грн. зменшилась до 7 757 509,34 грн.

19.03.2014 р. арбітражний керуючий Швачка С.В. подав до суду в межах справи про банкрутство № 910/17643/13 заяву про визнання недійсним правочину (зарахуванням зустрічної однорідної вимоги односторонньому порядку), у якій на підставі ч. 1 ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та ст.ст. 216, 601 ЦК України просить суд визнати недійсним зарахування зустрічних однорідних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія "Адоніс" на суму 1 113 000,00 грн. до Публічного акціонерного товариства "Український банк реконструкції та розвитку".

На думку ліквідатора, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія "Адоніс" відповідь на заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог не надало, із заявою про визнання недійсним вказаного одностороннього правочину не зверталося, то така бездіяльність свідчить, що боржник фактично відмовився від власних майнових вимог до Публічного акціонерного товариства "Український банк реконструкції та розвитку" в частині повернення грошових коштів у сумі 1 113 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора з таких підстав:

боржник безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог;

боржник виконав майнові зобов'язання раніше встановленого строку;

боржник до порушення справи про банкрутство взяв на себе зобов'язання, в результаті чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим;

боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови, що в момент прийняття зобов'язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів;

боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів боржнику перевищувала вартість майна;

боржник прийняв на себе заставні зобов'язання для забезпечення виконання грошових вимог.

З указаної норми Закону слідує, що правочини (договори) боржника можуть бути визнані недійсними виключно з указаних вище підстав, перелік яких є вичерпним. При цьому, оспорюваний правочин насамперед повинен відповідати вимогам Цивільного та Господарського кодексів України, тобто, не можна поєднувати при поданні заяви цивільно-правові чи господарсько-правові підстави та підстави за ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", оскільки для кожної з цих вимог існує своя процедура судового розгляду.

Натомість, звертаючись до суду із заявою про визнання недійсним правочину в межах справи про банкрутство, ліквідатор одночасно посилається на ч. 1 ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та вказує на порушення норм цивільного законодавства щодо умов, передбачених ст. 601 ЦК України, за яких можливе зарахування зустрічних однорідних вимог.

Поряд з викладеним, правочини (договори) та майнові дії боржника в розумінні ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", зокрема, відмова боржника від власних майнових вимог, передбачають здійснення активних дій саме з боку боржника, що може бути виражено різними способами (договорами, листами, актами тощо), а не його бездіяльністю, про яку вказує ліквідатор.

Також, слід зазначити, що така підстава як відмова боржника від власних майнових вимог стосується швидше спростування майнових дій боржника, а не визнання правочинів недійсними.

Таким чином, на підставі викладеного вище, суд відмовляє арбітражному керуючому Швачці С.В. у задоволенні заяви про визнання недійсним правочину (зарахуванням зустрічної однорідної вимоги односторонньому порядку) як такої, що не співвідноситься з приписами ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Також, в матеріалах справи наявна заява Публічного акціонерного товариства "Український банк реконструкції та розвитку" про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, яка підлягає розгляду в даному судовому засіданні з урахуванням результатів розгляду грошових вимог банку та заяви арбітражного керуючого про визнання недійсним зарахування зустрічних вимог.

У поданій заяві кредитор просить суд до дати набрання законної сили судовим рішенням у цій справі про визнання кредиторських вимог банку зупинити стягнення на підставі виконавчого документа, яким є наказ Господарського суду міста Києва № 5011-9/12552-2012 від 2708.2013 р. про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Український банк реконструкції та розвитку" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія "Адоніс" 1 113 000,00 грн.

Статтею 2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" встановлено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

У ст. 66 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених ст. 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається у будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно з положеннями ст. 67 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку. Про забезпечення позову виноситься ухвала.

Як було раніше встановлено судом, рішенням Господарського суду міста Києва від 19.03.2013 р. у справі № 5011-9/12552-2012 з Публічного акціонерного товариства "Український банк реконструкції та розвитку" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія "Адоніс" стягнуто 1 113 000,00 грн., про примусове виконання якого 27.08.2013 р. видано судовий наказ.

Відповідно до поданих доказів, станом на даний час на виконанні у відділі державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції перебуває наказ № 5011-9/12552-2012 від 27.08.2013 р.

У межах вказаного виконавчого провадження ВП № .10.2014 р. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої було накладено арешт на усе майно Публічного акціонерного товариства "Український банк реконструкції та розвитку" в межах суми звернення стягнення 1 113 000,00 грн. та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке йому належить.

Оскільки в цьому судовому засіданні суд задовольнив вимоги Публічного акціонерного товариства "Український банк реконструкції та розвитку" з урахуванням зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 1 113 000,00 грн., стягнення якої станом на даний час відбувається у виконавчому провадженні № 38590444, поряд з цим відмовивши ліквідатору у задоволенні заяви про визнання недійсним зарахування зустрічних вимог, від чого безпосередньо залежить хід виконавчого провадження № 38590444, суд вважає доцільним задовольнити вимоги банку та в порядку аналогії закону зупинити стягнення на підставі наказу Господарського суду міста Києва № 5011-9/12552-2012 від 27.08.2013 р. до перегляду ухвали суду від 24.06.2015 р. у справі № 910/17643/13 в апеляційному порядку у випадку здійснення такого з метою уникнення безпідставного стягнення з кредитора на користь боржника сум в ході виконавчого провадження № 38590444.

Враховуючи описані вище обставини справи, керуючись Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Визнати Публічне акціонерне товариство "Український банк реконструкції та розвитку" кредитором Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія "Адоніс" на суму 16 323 305,13 грн. (1 147,00 грн. - перша черга, 16 322 158,13 грн. - четверта черга).

2. Затвердити реєстр вимог кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія "Адоніс" з урахуванням визнаних судом кредиторських вимог.

3. Відмовити арбітражному керуючому Швачці С.В. у задоволенні заяви про визнання недійсним правочину (зарахуванням зустрічної однорідної вимоги односторонньому порядку).

4. Зупинити стягнення на підставі наказу Господарського суду міста Києва № 5011-9/12552-2012 від 27.08.2013 р. в ході виконавчого провадження № 38590444 до перегляду ухвали суду від 24.06.2015 р. у справі № 910/17643/13 в апеляційному порядку у випадку його здійснення.

5. Зобов'язати ліквідатора банкрута сформувати реєстр вимог кредиторів відповідно до результатів їх розгляду господарським судом та подати його до суду разом зі звітом та ліквідаційним балансом.

Суддя А.М. Івченко