КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2015 р. Справа№ 910/5192/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Пашкіної С.А.

Чорної Л.В.

при секретарі Майданевич Г.А.

за участю

представників сторін : від позивача - Пінчук-Ніколайчук Ю.В.. Галков І.О.

від відповідача - Полєжаєва К.О.

від третьої особи: - не з'явився.

розглянувши Фірми "Т.М.М."- Товариство з обмеженою відповідальністю

апеляційну скаргу

на рішення

господарського суду міста Києва

від 30.04.2015 року

у справі № 910/5192/15-г (суддя: Борисенко І.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

"МЕГА ТОРГ ЛТД"

до Фірми "Т.М.М."- Товариство з обмеженою

відповідальністю

третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю

"Ласка Лізинг"

про стягнення 40 460,56 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.04.2015 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з Фірми "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю (03146, м. Київ, вул. Чаадаєва, буд. 2-Б, поштова адреса: 03055, м. Київ, вул. Г. Тимофеєвої, буд. 3; Код ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГА ТОРГ ЛТД" (01042, м. Київ, вул. Академіка Філатова, 22/8, офіс 402; Код ) заборгованість за лізинговими платежами в розмірі 30106 (тридцять тисяч сто шість) грн. 74 коп., 3% річних в розмірі 1273 (одна тисяча двісті сімдесят три) грн. 14 коп., інфляційні втрати в розмірі 9080 (дев'ять тисяч вісімдесят) грн. 68 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.04.2015 року та прийняти нове рішення, яким в задоволені позову відмовити.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.05.2015 року апеляційну скаргу Фірми "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю на рішення Господарського суду міста Києва від 30.04.2015 року у справі №910/5192/15-г прийнято до провадження у складі головуючого судді: Баранця О.М. (доповідач), суддів: Сітайло Л.Г., Пашкіної С.А. та призначено до розгляду.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду змінено склад колегії суду.

В судове засідання 23.06.2015 року представник третьої особи не з'явився.

Колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд справи без участі представника третьої особи, враховуючи що останній належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів даної справи, 05 грудня 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" та Товариство з обмеженою відповідальністю "МЕГА ТОРГ ЛТД" уклали договір уступки права вимоги (заміни сторони в зобов'язанні) №207/11-2013, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю "МЕГА ТОРГ ЛТД" прийняло на себе право вимоги виконання зобов'язань, які виникли на підставі договору фінансового лізингу №1139/12/2007 від 25.12.2007 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" та Фірмою "Т.М.М." - Товариством з обмеженою відповідальністю.

Таким чином, на підставі договору уступки права вимоги та у відповідності до норм ст. 514 ЦК України, до Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГА ТОРГ ЛТД" (нового кредитора/Позивача) перейшли права Товариства з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" (первісного кредитора/Третьої особи), які останній мав до Фірми "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю (Відповідача) за договором фінансового лізингу №1139/12/2007 від 25.12.2007 року.

Отже, Позивач має право вимагати виконання зобов'язань, які виникли на підставі договору фінансовогу лізингу №1139/12/2007 від 25.12.2007 року, укладеного між ТОВ "Ласка Лізинг" і Фірмою "Т.М.М " - ТОВ.

25 грудня 2007р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" (третя особа) та Фірма "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю уклали Договір фінансового лізингу №1139/12/2007, згідно якого Товариство з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" зобов'язувалось передати без надання послуг по управлінню та технічній експлуатації, а Відповідач прийняти в тимчасове володіння та користування за плату майно - Автомобіль дорожний комбінований на шасі МАЗ-533702 (одна одиниця) (надалі - Предмет лізингу), а також Відповідач зобов'язувався здійснювати лізингові платежі (надалі - Договір). Крім того, між Третьою особою та Відповідачем було укладено додаткову угоду №1139/12/2007-ДС/1 від 25.12.2007 року до договору фінансового лізингу №1139/12/2007 від 25.12.2007р., якою були внесені зміни до Графіку внесення платежів.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" на виконання умов Договору передало Предмет лізингу Відповідачу 19.06.2008 p., що підтверджується Видатковою накладною №РН-0000226 від 19.06.2008 р. та Довіреністю серії НБЛ №614820 від 17.06.2008 р.

Натомість, Відповідач порушив свої зобов'язання щодо належного виконання умов Договору, чим порушив права Товариства з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг", а саме не виконав зазначені положення Договору в частині щодо сплати платежів, передбачених умовами Договору.

За розрахунком Позивача, загальний розмір заборгованості Відповідача за прострочені платежі, згідно з умовами Договору, становить 30106,74 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на корить другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Пунктом 1 частини 2 вказаної статті визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 629 ЦК України - договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 Цивільного кодексу України та ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися - належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Наявність грошового зобов'язання Відповідача виникло за Договором фінансового лізингу №1139/12/2007 від 25.12.2007 р.

Відповідно до п. 7.3. Договору, загальна вартість лізингових платежів, що підлягають до сплати Відповідачем становить 89974, 21 умовних одиниці. Умовна одиниця відповідно до п. 7.1. Договору, розуміється як сума, що виражена в гривнях України та є рівною одному Доллару США по курсу НБУ.

Згідно п. 7.5. Договору, Відповідач обов'язаний був вносити на розрахунковий рахунок ТОВ "Ласка Лізинг" платежі, розмір яких встановлювався на кожний період в Графіку внесення платежів, що є Додатком №1 до Договору.

В Графіку внесення платежів визначено, що за 63,64 періоди Відповідач повинен був сплатити по 1546,70 умовних одиниць відповідно до Графи 3 "Сума лізингового платежу" та по 336,62 умовних одиниці відповідно до Графи 7 "Платіж в погашення суми заборгованості".

Матеріали справи свідчать, що Відповідачем не сплачено суму боргу за Договором в розмірі 30106,74 грн., а строк виконання грошового зобов'язання на момент винесення рішення у справі настав.

Факт наявності боргу у Відповідача за Договором від 25.12.2007р. №1139/12/2007 в розмірі 30106,74 грн. за 63 та 64 періоди Позивачем належним чином доведений, документально підтверджений та Відповідачем не спростований, і тому ця сума має бути стягнута з Відповідача.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З огляду на наявність прострочення грошового зобов'язання, Позивач також правомірно нарахував Відповідачу борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення, відповідно до ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.

Згідно вірно здійсненого Позивачем розрахунку, з яким обґрунтовано погодився суд першої інстанції, з Відповідача підлягає стягненню 1273,14 грн. 3% річних та 9080,68 грн. індексу інфляції.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із частиною 1 статті 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 192 Цивільного кодексу України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною 1 статті 524 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має бути виражено у грошовій одиниці України -гривні. У разі, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті (ч.2 ст.192), сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно із ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Чинним законодавством України не забороняється визначення розміру зобов'язання в гривні як грошового еквіваленту цього зобов'язання в іноземній валюті, а також, чинне законодавство не містить приписів, які б містили заборону щодо вираження розміру лізингових платежів у еквіваленті іноземної валюти і Закон України "Про фінансовий лізинг", який є спеціальним щодо регулювання правовідносин, які виникають з договорів фінансового лізингу, також не містить таких заборон, а тому відмовив у задоволенні позовних вимог.

Виходячи з вищенаведених норм закону, Відповідачем належним чином протягом розгляду справи не було надано належних доказів по справі на спростування позовних вимог.

Позивач довів, допустимими доказами, які знаходяться в матеріалах справи, що його вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду м. Києва від 30.04.2015 року у справі №910/5192/15-г залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Справу № 910/5192/15-г повернути до Господарського суду м. Києва.

3. Копію постанови направити сторонам та третім особам.

Головуючий суддя О.М. Баранець

Судді С.А. Пашкіна

Л.В. Чорна

Повний текст постанови складено 25.06.2015 року.