РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/12426/15 30.06.15 р.

За позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Прано Інвест"

про звернення стягнення на предмет іпотеки на суму 3 252 200,00 грн.

Суддя Зеленіна Н.І.

При секретарі судового засідання Пархоменко Ю.Л.,

за участю представників сторін:

від позивача: Іванов А.О. за довіреністю № 1-131100/464 від 156.01.2015 р.;

від відповідача: Панченко Є.В. за довіреністю № б/н від 15.06.2015 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Прано Інвест" про звернення стягнення на предмет іпотеки на суму 3 252 200,00 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.05.2015 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 26.05.2015 р.

15.06.2015 р. від позивача надійшли документи по справі.

16.06.2015 р. від відповідача надійшли заперечення на відзив та клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи.

У судовому засіданні 26.05.2015 р. представник позивача подав клопотання про продовження строку вирішення спору у справі на 15 днів.

Ухвалою від 26.05.2015 р. продовжено строк вирішення спору у справі на 15 днів, розгляд справи відкладено на 24.06.2015 р.

23.06.2015 р. від позивача надійшли письмові пояснення по справі та заперечення проти призначення судової експертизи.

24.06.2015 р. від відповідача надійшли клопотання про призначення у справі судових експертиз для визначення вартості предмета іпотеки та розміру заборгованості відповідача за кредитним договором.

У судовому засіданні 24.06.2015 р. оголошувалась перерва до 30.06.2015 р.

26.06.2015 р. від позивача надійшли заперечення на клопотання про призначення судової бухгалтерської експертизи.

У судовому засіданні 30.06.2015 р. представник відповідача підтримав клопотання про призначення у справі судових експертиз.

Представник позивача проти призначення експертиз у справі заперечив.

Розглянувши вказані клопотання, суд дійшов висновку про те, що наявними у справі матеріалами належним чином підтверджується розмір заборгованості відповідача за кредитним договором, а також наявне належне підтвердження вартості предмета іпотеки (звіт про незалежну оцінку майна від 26.05.2015 р.), відтак, суд відмовляє у задоволенні клопотань про. призначення у справі судових експертиз.

Представник позивача у засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, відповідно до прохальної частини позовної заяви.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 30.06.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

30.06.2006 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Банк "Фінанси та Кредит", правонаступником якого являється Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" (надалі - позивач, Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Прано Інвест" (надалі - відповідач, Позичальник) укладено Кредитний договір № 613у-01-06 (надалі - Кредитний договір), з подальшими змінами та доповненнями.

Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору (в редакції додаткової угоди № 5 від 23.10.2013 р.), Банк надає Позичальнику кредит в сумі 190 083,50 (сто дев'яносто тисяч вісімдесят три) доларів США 50 центів, а Позичальник зобов'язується повернути отримані грошові кошти до « 30» березня 2016 р., і сплатити за користування кредитом проценти в розмірі 14,5% (чотирнадцять цілих п'ять десятих відсотка) річних (а за користування кредитом з моменту, зазначеного в підпункті «б», «в» п.3.1, цього Договору, сплатити відсотки у підвищеному розмірі). Для обліку видаваного кредиту Банк відкриває Позичальнику позичковий рахунок № 25 01, МФО 300937.

Згідно з п. 2.2. Кредитного Договору (в редакції додаткової угоди № 5 від 23.10.2013 р.), Позичальник зобов'язується повернути кредит Банку згідно Графіка погашення кредиту (Додаток №1 до цього Договору) з остаточним терміном погашення до « 30» березня 2016р., шляхом перерахування грошових коштів на позичковий рахунок.

Положеннями п. 6.1. Кредитного договору сторони домовились, що Банк має право вимагати повернення виданих кредитних коштів та сплати відсотків за весь період користування кредитом до настання терміну, зазначеного в п.2.2, даного Договору, а Позичальник зобов'язаний повернути отримані кредитні кошти і сплатити всі відсотки протягом 1 (одного) дня з моменту отримання вимоги Банку, у випадках, зокрема, якщо Позичальник надав Банку будь-які документи, що містять неправдиві відомості, або підроблені документи; Позичальник в період дії цього Договору порушував будь-які умови цього Договору, в тому числі: не сплатив відсотки за користування кредитними коштами, мав місце факт прострочення сплати відсотків за користування кредитними коштами, не надав Банку у встановлений термін будь-які документи, якщо обов'язок подання таких документів Позичальником передбачена цим Договором, використовував кредитні кошти не відповідно до їх цільового призначення, не повідомив Банк у встановлені терміни про факти, зазначених у п.5.6. цього Договору, допускав інші порушення; Позичальник на вимогу Банку не сплатив до передбачених цим Договором випадках неустойку (штраф, пеню); Позичальник в період дії цього Договору допускав порушення зобов'язань перед Банком, передбачених договорами, укладеними в забезпечення виконання зобов'язань за цим Договором; Позичальник в період дії цього Договору допускав грубі порушення договірних зобов'язань перед Банком за будь-якими іншими договорами.

Зобов'язанням, згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, встановлені договором.

Відповідно до ст. ст. 626-629 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами.

В силу положень ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач допустив прострочення сплати кредитних коштів та процентів, у зв'язку з чим Банк звернувся до відповідача з вимогою про погашення заборгованості від 19.03.2015 р. № 9-243110/4533, та сплату кредиту у повному обсязі, проте станом на час вирішення спору заборгованість залишається не сплаченою.

Також, 19.03.2015 р. листом № 9-243110/4532 Банк вимагав від відповідача сплатити кошти за Кредитним Договором у загальному розмірі 5 134 291,67 грн.

Відповідач проти суми заборгованості та розміру штрафних санкцій за Договором, нарахованих позивачем, заперечує, проте суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок та дослідивши наявні у матеріалах справи документи, дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог Банку щодо стягнення з відповідача грошових коштів у загальному розмірі 5 134 291,67 грн. (строкова заборгованість за кредитом - 128 615,85 доларів США; сума простроченої заборгованості за кредитом - 58 467,65 доларів США; сума строкової заборгованості за відсотками - 1 734,60 доларів США; сума простроченої заборгованості за відсотками - 32 863,43 доларів США; пеня - 202 564,85 грн.).

При цьому, з метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, 30.06.2006 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Банк "Фінанси та Кредит", правонаступником якого являється Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит", як іпотекодержателем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Прано Інвест", як іпотекодавцем, укладено Договір іпотеки №1595И/0606 (надалі - Договір іпотеки).

Відповідно до п. п. 1., 2., 3., 4. Договору іпотеки, Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю наступне нерухоме майно: нежиле приміщення №24, площею 92,00 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Червоноармійська, буд. 5, надалі - "Предмет іпотеки ". Зазначене нежиле приміщення передасться в іпотеку, як забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих Іпотекодавцю за Кредитним договором № 613у-01-06 від "30" червня 2006 року з усіма змінами та додатками (надалі - Основне зобов'язаним) на суму 190 083,50 (сто дев'яносто тисяч вісімдесят три) долари США 50 центів, строком до "30" березня 2016 року, а також відсотків за користування кредитом, визначених пунктом 3.1 Основного зобов'язання, а також сплати комісійної винагороди, неустойки за цим договором або за Основним зобов'язанням, враховуючи відшкодування збитків, завданих прострочкою платежів за вищезазначеними договорами, відшкодування витрат по зверненню стягнення на предмет іпотеки, в повному обсязі, визначеному па момент фактичного задоволення вимог. Відсотки за користування кредитом сплачуються Іпотекодавцем Іпотекодержателю згідно п. 3.4. Основного зобов'язання. У випадку зміни сторонами Основного зобов'язання, в тому числі процентної ставки за користування Кредитними ресурсами, Іпотекодавець зобов'язується невідкладно укласти з Іпотекодержателем відповідний договір про внесення змін до цього договору. Узгоджена Сторонами вартість Предмету іпотеки, враховуючи оцінку, викладену у Звіті про експертну оцінку, становить 3252200,00 (три мільйони двісті п'ятдесят дві тисячі двісті) гривень 00 копійок. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою СB. 30 червня 2006 року за реєстровим № з-229, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 30.06.2006 року за номером 1403427.

Умовами п. п. 9., 10., 10.1. - 10.3.2. Договору іпотеки сторони домовились, що Звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється на розсуд Іпотекодержателя: або за рішенням суду, або за виконавчим написом нотаріуса, або Іпотекодержателем самостійно на умовах цього договору. За вибором Іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на Предмет іпотеки та задоволення вимог Іпотекодержателя: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Вчинений нотаріусом виконавчий напис може бути оскаржено Іпотекодавцем виключно в судовому порядку; Згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в пп. 11.3.1. та 10.3.2. цього пункту договору: задоволення вимог здійснюється шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання Основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», або: продаж Іпотекодержателем від свого імені Предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 7 вказаного Закону встановлено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Згідно зі ст. 18 Закону, іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови: 1) для іпотекодавця та іпотекодержателя - юридичних осіб відомості про: для резидентів - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців; для нерезидентів - найменування, місцезнаходження та державу, де зареєстровано особу; для іпотекодавця та іпотекодержателя - фізичних осіб відомості про: для громадян України - прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання із зазначенням адреси та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів; для іноземців, осіб без громадянства - прізвище, ім'я, по батькові (за наявності), адресу постійного місця проживання за межами України; 2) зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання; 3) опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер. У разі іпотеки земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення; 4) посилання на видачу заставної або її відсутність. У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду. Іпотечний договір може містити інші положення, зокрема, визначення вартості предмета іпотеки, посилання на документ, що підтверджує право власності іпотекодавця на предмет іпотеки, відомості про обмеження та обтяження прав іпотекодавця на предмет іпотеки, визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотечний договір та договір, що обумовлює основне зобов'язання, можуть бути оформлені у вигляді одного документа. Цей документ за формою і змістом повинен відповідати вимогам, встановленим у цій статті, та вимогам, встановленим законом, для договору, який визначає основне зобов'язання. У разі якщо іпотекою забезпечується повернення позики, кредиту для придбання нерухомого майна, яке передається в іпотеку, договір купівлі-продажу цього нерухомого майна та іпотечний договір можуть укладатися одночасно.

Статтею 33 Закону встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. У разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності іпотекодавця або визнання його банкрутом або при ліквідації юридичної особи - іпотекодавця іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання, якщо іпотекодержатель і правонаступник іпотекодавця не досягнуть згоди про інше. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на майно, що є предметом іпотеки і належить державному чи комунальному підприємству або підприємству, більш як 50 відсотків акцій (часток, паїв) якого перебуває у державній власності, здійснюється на підставі рішення суду. Якщо предметом іпотеки є два або більше об'єкти нерухомого майна, стягнення звертається в обсязі, необхідному для повного задоволення вимог іпотекодержателя. Якщо предметом іпотеки є об'єкти, які належать різним особам, та задоволення отримується за рахунок частини переданого в іпотеку майна, ті іпотекодавці, на майно яких було звернено стягнення, мають право на пропорційне відшкодування від іпотекодавців, на майно яких не зверталось стягнення, і набувають прав іпотекодержателя на частину майна, на яку не було звернено стягнення, для забезпечення такого відшкодування.

За правилами ст. 37 Закону, Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. До особи, яка на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, включеного до іпотечного договору, набула право власності на предмет іпотеки (об'єкт нерухомого майна, об'єкт незавершеного будівництва та майнові права на них), розміщений на земельній ділянці, яка перебуває в оренді іпотекодавця, переходить право оренди на таку земельну ділянку, а зазначений договір про задоволення вимог іпотекодержателя або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, включене до іпотечного договору, є документом, що посвідчує перехід права оренди земельної ділянки до нового власника предмета іпотеки і заміну особи орендаря у договорі оренди землі та підлягає державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Верховний Суд України в постановах від 26 грудня 2011 р. у справі № 3-139гс11/33/14; від 11 грудня 2013 р. у справі № 6-124цс13 висловив позицію, що якщо в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або у відповідному застереженні в іпотечному договорі передбачений такий спосіб звернення стягнення, як набуття права власності на предмет іпотеки, іпотекодержатель на підставі ст. 16 ЦК має право вимагати застосування його судом.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про іпотеку", у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначається початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Верховний суд України в Аналізі судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна, вказав, що вирішуючи зазначені питання, суди повинні виходити з того, що ціна предмета іпотеки встановлюється в самому договорі - відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону № 898-ІV вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб'єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором. Початкова ціна предмета іпотеки не береться до уваги судом у разі заявлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на нього, оскільки згідно із ч. 3 ст. 37 Закону № 898-ІV іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

У матеріалах справи наявний Звіт про незалежну оцінку майна, виконаний ПП «Аналітичне Бюро Інновацій та Консалтингу» 26.05.2015 р., відповідно до якого вартість предмета іпотеки складає 5 652 000,00 грн.

Оскільки вказаний Звіт на момент розгляду справи являється чинним, суд приймає його до уваги та вважає належним доказом на підтвердження вартості предмета іпотеки.

У той же час, у позовних вимогах Банк просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості у розмірі 5 134 291,67 грн. за ціною 3 252 200,00 грн. такі вимоги позивачем під час розгляду даної справи не уточнювались та не змінювались.

Проте, суд не може погодитись із такими вимогами щодо звернення стягнення на майно за ціною 3 252 200,00 грн., оскільки документально підтверджується вартість такого майна у розмірі 5 652 000,00 грн., у зв'язку з чим суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме, про звернення стягнення на майно за ціною 5 652 000,00 грн.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За правилами ст. 34 Кодексу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги доведеними, обґрунтованими, підтвердженими наявними у матеріалах доказами та не спростованими належним чином відповідачем, відтак такими, що підлягають задоволенню.

За правилами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 43, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Звернути стягнення на нерухоме майно, а саме нежиле приміщення № 24, загальною площею 92,00 кв.м., що знаходиться в будинку під № 5 по вул. Червоноармійській в м. Києві, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ПРАНО ІНВЕСТ» (01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, буд. 13, номер ) на праві приватної власності та є предметом іпотеки відповідно до Договору іпотеки № 1595И/0606 від 30.06.2006 року, який посвідчений того ж дня Морозовою С.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № з-232 в рахунок погашення заборгованості у розмірі 5 134 291 (п'ять мільйонів сто тридцять чотири тисячі двісті дев'яносто одна) гривня 67 копійок (з яких: строкової заборгованості за кредитом - 128 615,85 доларів США; сума простроченої заборгованості за кредитом - 58 467,65 доларів США; сума строкової заборгованості за відсотками - 1 734,60 доларів США; сума простроченої заборгованості за відсотками - 32 863,43 доларів США; пеня - 202 564,85 гривень) шляхом визнання права власності на зазначене майно за Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (04050, м. Київ, вул. Артема, 60; ) за ціною 5 652 000 (п'ять мільйонів шістсот п'ятдесят дві тисячі) грн. 00 коп.

3. Відмовити у задоволенні вимог щодо звернення стягнення на вказане майно за ціною 3 252 200,00 грн.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРАНО ІНВЕСТ» (01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, буд. 13; ) на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (04050, м. Київ, вул. Артема, буд. 60; ) 65 044 (шістдесят п'ять тисяч сорок чотири) грн. 00 коп. судового збору.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРАНО ІНВЕСТ» (01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, буд. 13; ) в доход Державного бюджету України (одержувач Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, , МФО 820019, р/р 3001) 8 036 (вісім тисяч тридцять шість) грн. 00 коп. судового збору

6. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 03.07.2015 р.

Суддя Н.І. Зеленіна