КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2015 р. Справа№ 910/17183/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Пашкіної С.А.

Чорної Л.В.

при секретарі Майданевич Г.А.

за участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Святина В.А.

від третьої особи-1: не з'явився

від третьої особи-2: не з'явився

Розглянувши Товариства з обмеженою відповідальністю

апеляційну скаргу "Торговий дім "Індар"

на рішення

господарського міста Києва

від 17.12.2014 р.

у справі №910/17183/14 (головуючий суддя - Сташків Р.Б.,

судді: Грєхова О.А., Любченко М.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Індар"

до Приватного акціонерного товариства "По виробництву інсулінів "Індар"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: 1)Приватного підприємства "Спецюрінвест"

2)Товариства з обмеженою відповідальністю "БаДМ"

про стягнення 2347321 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.12.2014 р. у справі № 910/17183/14 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Індар" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2014 р. у справі №910/17183/14 скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного Господарського суду від 10.03.2015р. враховуючи перебування суддів Тищенко В.О. та Тарасенко К.В. у відпустці, змінено склад колегії та сформовано колегію у складі: головуючий суддя: Іоннікової І.А., суддів: Зубець Л.П., Мартюк А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.03.2015р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Індар" на рішення господарського суду міста Києва від 17.12.2014 р. у справі № 910/17183/14 прийнято до провадження у складі головуючого судді: Іоннікової І.А. (доповідач), суддів: Зубець Л.П., Мартюк А.І. та призначено до розгляду.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду № 09-52/778/15 від 12.05.2015р. у зв'язку з перебуванням головуючого судді (судді - доповідача) Іоннікової І.А. на лікарняному відповідно до абзацу 2 підпункту 2.3.50, підпункту 2.3.52 пукту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматичний розподіл справи 910/17183/14.

Відповідно до протоколу про повторний автоматичний розподіл справ між суддями від 12.05.2015р. справу призначено колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя - доповідач): Баранець О.М. судді: Сітайло Л.Г., Пашкіна С.А.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 13.05.2015р. враховуючи перебування судді Сітайло Л.Г. у відпустці, змінено склад колегії та сформовано колегію у складі: головуючий суддя Баранець О.М., судді Пашкіна С.А. та Чорна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.05.2015 р. прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Індар". Розгляд справи призначено на 02.06.2015 року.

Через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання 02.06.2015 року учасники судового процесу не з'явилися. Розгляд справи відкладено на 30.06.2015 року.

В судове засідання 30.06.2015 року представники позивача та третіх осіб не з'явилися.

Колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд справи без участі представників позивача та третіх осіб, враховуючи що останні належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів даної справи, заявлені Позивачем вимоги про стягнення з Відповідача 2347321 грн. заборгованості умотивовані неналежним виконанням Відповідачем своїх обов'язків оплатити відступлені йому права на підставі Договору про відступлення права вимоги від 01.08.2011, хоча Відповідач в свою чергу кошти від Третьої особи-2 за Договорами поставки № 01-010-04/501 від 06.04.25010 та № 2303-1 від 23.03.2011 отримав, а отже був зобов'язаний вчасно перерахувати Позивачу оплату за відступленні права.

До матеріалів справи залучено засвідчену печаткою ПП "Спецюрінвест" (Третя особа-1) копію Договору про відступлення права вимоги від 01.08.2011, укладеного між Позивачем, як Первісним кредитором, Відповідачем, як Новим кредитором та Третьою особою-2, як Боржником, та за умовами якого Первісний кредитор відступив право вимоги за Основними угодами (Договором поставки №01-010-04/501 від 06.04.2010 та Договором поставки №2303-1 від 23.03.2011), а Новий кредитор набув право вимоги, належне Первісному кредиторові, і став кредитором за Основними угодами.

За умовами цього Договору право вимоги Первісного кредитора за Основними угодами на загальну суму 2347321 грн. складається з:

- права вимоги Первісного кредитора на загальну суму 2160035 грн. станом на 01.08.2011 до Боржника у зобов'язанні з оплати лікарських засобів, що поставлені Первісним кредитором Боржникові за Договором поставки №2303-1 від 23.03.2011;

- право вимоги Первісного кредитора на загальну суму 187286 грн. станом на 01.08.2011 до Боржника у зобов'язанні з оплати лікарських засобів, що поставлені Первісним кредитором Боржникові за Договором поставки №01-010-04/501 від 06.04.2010.

Відповідно до розділу 3 зазначеного Договору, загальна сума платежу за Договором дорівнює ціні Об'єкту Договору, яка згідно з п. 3.1 Договору, визначена Сторонами в сумі 2347321 грн.

Відповідно до п. 4.1 та п. 6.1 Договору, одночасно з укладенням Договору Первісний кредитор передає Новому кредитору документи, які засвідчують Об'єкт Договору та інформацію, яка є важливою для здійснення Об'єкта Договору.

За умовами п. 5.1 Договору сплата загальної суми платежу здійснюється Новим кредитором на користь Первісного кредитора не пізніше 30-го календарного дня з дня розрахунку Боржника з Новим кредитором за Основною угодою.

Позивач зазначав, що хоча Первісному кредитору (Відповідачу) кошти перераховані Боржником (Третьою особою-2) вже були, проте Відповідач у встановлені п. 5.1 Договору строк з Позивачем не розрахувався, що стало підставою для звернення його до суду.

У порядку ст. 65 ГПК України при підготовці справи до розгляду судом першої інстанції ухвалою було витребувано від Позивача документальне підтвердження виникнення заборгованості за договорами поставки № 01-010-04/501 від 06.04.2010 та № 2303-1 від 23.03.2011 в загальній сумі 2347321 грн., яке Позивач зазначає, що відступив за Договором про відступлення права вимоги від 01.08.2011, а також оригінали всіх документів по суті спору, доданих до позовної заяви (для огляду), тобто і оригінал Договору про відступлення права вимоги від 01.08.2011, заборгованість по якому просить стягнути Позивач.

Позивач натомість надав суду першої інстанції пояснення, що документальне підтвердження виникнення заборгованості за договорами поставки № 01-010-04/501 від 06.04.2010 та № 2303-1 від 23.03.2011 та оригінали самих договорів в нього відсутні, натомість вказує, що відповідно до п. 4.1 та п. 6.1 Договору про відступлення права вимоги від 01.08.2011, одночасно з укладенням Договору Первісний кредитор передає Новому кредитору документи, які засвідчують Об'єкт Договору та інформацію, яка є важливою для здійснення Об'єкта Договору, тому Позивач вважає що всі ці документи можуть бути у Відповідача.

Натомість надані Позивачем копії Договору про відступлення права вимоги від 01.08.2011, засвідченого Третьою особою-1, та копії договорів поставки № 01-010-04/501 від 06.04.2010 та № 2303-1 від 23.03.2011, засвідчені самим Позивачем, він вважає належними доказами на підтвердження заборгованості Відповідача. Оригінал Договору про відступлення права вимоги від 01.08.2011 Позивач зазначав що в нього також відсутній.

Відповідач існування та наявність у нього оригіналів жодного з договорів - договору про відступлення права вимоги від 01.08.2011 та договорів поставки №01-010-04/501 від 06.04.2010 і № 2303-1 від 23.03.2011, а також документального підтвердження виникнення заборгованості за договорами поставки, не визнав, та зазначив, що саме тому надати суду ці документи не може.

В порядку ст. 65 ГПК України суд першої інстанції витребовував у Третьої особи-1 по справі оригінали Договору поставки №01-010-04/501 від 06.04.2010 та Договору поставки №2303-1 від 23.03.2011, та у Третьої особи-2 також оригінали Договору поставки №01-010-04/501 від 06.04.2010 та Договору поставки №2303-1 від 23.03.2011, та окрім того документи на підтвердження їх виконання.

Однак всі вищевказані оригінали договорів та документів надані не були.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

За змістом п. 2.2 постанови № 18 від 26.12.2011 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії (стаття 36 ГПК України).

Копії, які видаються органами державної влади України, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та їх об'єднаннями усіх форм власності, повинні бути засвідчені з додержанням вимог пункту 5.27 Національного стандарту України "Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003", затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 № 55, а разі якщо інструкціями з діловодства, які діють у відповідних органах, підприємствах, установах і організаціях, установлено додаткові вимоги щодо оформлення копій, - також і цих вимог.

У разі невідповідності наданих суду копій документів згаданим вимогам вони не вважаються належними і допустимими доказами і не беруться судом до уваги у вирішенні спору.

Подані сторонами копії документів, виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо), засвідчуються підписом особи, яка їх виготовила або яка перевірила їх на відповідність оригіналам, із зазначенням її прізвища, ініціалів та посади (якщо вона є посадовою особою) та з прикладенням печатки (за її наявності).

Якщо подані копії документів, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів, викликають сумніви, господарський суд може витребувати оригінали цих документів, у тому числі для огляду в судовому засіданні з наступним поверненням цих оригіналів особі, яка їх подала. Якщо одним з учасників судового процесу подано засвідчені ним копії документів, а інший з цих учасників заперечує відповідність їх оригіналам, то господарський суд зобов'язаний витребувати такі оригінали для огляду у особи, яка їх подала.

Як було описано вище судом, враховуючи залучення при зверненні до суду з позовом до позовної заяви копій документів, які не визнаються Відповідачем, судом було витребувано ці документи у Позивача, а також витребувано документи на підтвердження дійсної наявності у Відповідача заборгованості, яку просить стягнути Позивач (документальне підтвердження виникнення заборгованості за договорами поставки № 01-010-04/501 від 06.04.2010 та № 2303-1 від 23.03.2011 в загальній сумі 2347321 грн., право витребувати яку Позивач відступив Відповідачу).

Також суд першої інстанції з власної ініціативи витребовував оригінали цих документів у інших осіб, які надані все одно не були.

Отже, за відсутності оригіналів документів, якими Позивач обґрунтовує свої вимоги, та враховуючи заперечення цих оригіналів з боку Відповідача, суд першої інстанції вірно вважає що Позивачем не доведено дійсне проведення між ним та Відповідачем, а також між Позивачем та Третьою особою-2 господарських операцій, які описані в Договорі про відступлення права вимоги від 01.08.2011 та в Договорах поставки № 01-010-04/501 від 06.04.2010 і № 2303-1 від 23.03.2011 відповідно.

Тому, оскільки Позивач не доводить дійсне існування та укладення цих договорів, та не надає оригінали первинних фінансових документів на підтвердження проведення господарських операцій по Договорах поставки № 01-010-04/501 від 06.04.2010 і № 2303-1 від 23.03.2011, то отже Позивач не доводить дійсну наявність у нього прав, які він нібито відступив за Договором про відступлення права вимоги від 01.08.2011, та не доводить наявність у Відповідача відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України та ст. 193 ГК України обов'язку виконувати спірний Договір про відступлення права вимоги від 01.08.2011.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із частиною 1 статті 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність правовнх підстав для відмови в задоволенні позову, оскільки надані позивачем суду копії документів, які засвідчені підписом та печаткою юридичної особи (ПП «Спецюрінвест»), яка не є ні стороною спірного Договору, ні стороною основної угоди, є належними та допустимими доказами перерахування грошових коштів на рахунок відповідача.

Отже, ухвалюючи оскаржуване рішення судом першої інстанції правомірно враховано, що позивачем та третіми особами не надано на вимогу суду першої інстанції оригіналів Договору про відступлення права вимоги (цесії), Договору поставки та доданих до позовної заяви документів.

Позивач не падав належних доказів щодо істотних умов укладеною між ним та Відповідачем договору, у зв'язку з чим Позивач не обгрунтував правомірність своїх позовних вимог.

Крім того, Позивач не надав доказів перерахування третьою особою 2 на рахунок Відповідача 2347321 грн., не зазначив дати перерахування грошових коштів або реквізитів відповідних платіжних документів.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог у зв'язку з їх недоведеністю належними засобами доказування.

Але відмовляючи в позові, суд першої інстанції разом з цим вірно визнає необґрунтованою позицію Відповідача щодо відсутності права у Позивача, в особі його арбітражного керуючого - ліквідатора, на звернення до суду з даним позовом.

Так, 18.07.2012 Господарським судом Вінницької області порушено провадження у справі № 5/30/2012/5003 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Індар", та постановою від 06.08.2013 Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Індар" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором арбітражного керуючого Гонту Оксану Анатоліївну.

Зазначеною постановою ліквідатора зобов'язано до завершення ліквідаційної процедури забезпечити виконання дій та заходів, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно ч. 2 ст. 41 вищенаведеного Закону ліквідатор з дня свого призначення, серед інших, виконує такі повноваження: виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; пред'являє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості.

Згідно ч. 3 ст. 41 Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" з дня призначення ліквідатора до нього переходять права керівника (органів управління) юридичної особи - банкрута.

В п. 1 ст. 98 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" зазначено, що арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) користується усіма правами розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора відповідно до законодавства, у тому числі має право звертатися до господарського суду у випадках, передбачених цим Законом.

З огляду на вищезазначене, ліквідатор ТОВ "Торговий дім "Індар" арбітражний керуючий Гонта O.A. на законних підставах звернулась до Господарського суду міста Києва з даним позовом про стягнення заборгованості за Договором, тому заперечення Відповідача в цій частині відхиляється.

З викладеною Третьою сообою-1 правовою позицією про можливість зарахування зустрічних однорідних вимог між сторонами, суд першої інстанції вірно не погоджується оскільки, у п. 8 ст. 45 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (враховуючи Прикінцеві та перехідні положення Закону, в редакції від 02.10.2012 Закону №4212-VI від 22.12.2011), яка визначає черговість задоволення вимог кредиторів, вказується, що погашення вимог кредиторів шляхом заліку зустрічних однорідних вимог проводиться за згодою кредитора (кредиторів) у випадках, якщо це не порушує майнові права інших кредиторів. Відтак, дана правова позиція Третьої особи-1 відповідно до вказаної норми Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" не може бути предметом розгляду даного спору, оскільки порушить встановлену цим Законом черговість задоволення вимог кредиторів, яка є предметом судового розгляду в іншій вищеописаній судовій справі про банкрутство Позивача.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги є недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду м. Києва від 17.12.2014 року у справі №910/17183/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Справу № 910/17183/14 повернути до Господарського суду м. Києва.

3. Копію постанови направити сторонам та третім особам.

Головуючий суддя О.М. Баранець

Судді С.А. Пашкіна

Л.В. Чорна

Повний текст постанови складено 30.06.2015 року.