КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2015 р. Справа№ 910/29058/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорної Л.В.

суддів: Пашкіної С.А.

Смірнової Л.Г.

при секретарі судового засідання Громак В.О.

від позивача - Гордієнко Ю.П., від відповідача - не з'явився,

від третьої особи - не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу приватного підприємства «Удача»

на рішення господарського суду міста Києва від 11.03.2015р.

по справі № 910/29058/14 (суддя Босий В.П.)

за позовом приватного підприємства «Удача»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Статус.КВО»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Аграрний фонд про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 11.03.2015р. у задоволенні позовних вимог ПП «Удача» відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ПП «Удача» звернулось до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 11.03.2015р. у справі №910/29058/14 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, визнати договір-доручення №01/14 (К) від 01.03.2013р. недійсним.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2015р. апеляційну скаргу ПП «Удача» прийнято до провадження.

Розпорядженням Голови Київського апеляційного господарського суду від 06.05.2015р., враховуючи перебування суддів Кропивної Л.В. та Руденко М.А.. у відпустці, змінено склад колегії та сформовано колегію у складі: головуючий суддя Чорна Л.В., судді Калатай Н.Ф., Пашкіна С.А.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 24.06.2015р. у зв'язку із перебуванням судді Калатай Н.Ф. у відпустці, змінено склад колегії, для розгляду даної справи сформовано колегію у складі: головуючий суддя Чорна Л.В., судді Пашкіна С.А., Смірнова Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.05.2015р. зобов'язано товариство з обмеженою відповідальністю «Статус.Кво» надати до Київського апеляційного господарського суду оригінали довіреності від 14.022013р. та договору-доручення №01/14(К) від 01.03.2013р.

Доказів виконання матеріали справи не містять.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.06.2015р. повторно зобов'язано сторін надати до Київського апеляційного господарського суду оригінали довіреності від 14.022013р. та договору-доручення №01/14(К) від 01.03.2013р.

На виконання вимог ухвали суду позивачем надані письмові пояснення, в яких пояснено, що у позивача відсутні оригінали довіреності від 14.022013р. та договору-доручення №01/14(К) від 01.03.2013р.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Статус.КВО», Аграрний фонд своїх представників в судове засідання не направили, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

При цьому слід зазначити, що законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно зі статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови.

За таких обставин справа розглядається за відсутності представників відповідача та третьої особи, які належним чином повідомлені.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, апеляційний господарський суд встановив наступне.

01.03.2013р. між Аграрним фондом (покупець) та Підприємством в особі брокера-продавця Коноваленко А.В. брокерської контори №197 товариство з обмеженою відповідальністю «Статус.КВО» (продавець) було укладено форвардний біржовий контракт на закупівлю Аграрним фондом зерна №368Ф, за умовами якого продавець передає покупцю у власність товар: пшениця м'яка 2 класу, що відповідає вимогам ДСТУ 3768:2010, а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його. /а.с. 14/.

Від імені позивача вказаний контракт був підписаний брокером-продавцем Коноваленко А.В. брокерської контори №197 Товариства, яка діяла на підставі довіреності від 14.02.2013р. та договору-доручення №01/14 (К) від 01.03.2013р. (надалі - «Договір»), укладеного між Підприємством (довіритель) та Товариством (брокер). /а.с. 22/.

Згідно з п. 1.1 Договору довіритель доручає, а брокер зобов'язується від імені, за винагороду і за рахунок довірителя надати останньому послуги з оформлення необхідної документації щодо продажу товару, згідно до датку 1, який є невід'ємною частиною договору, та укласти форвардний біржовий контракт на Агарній біржі.

Відповідно до п. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Договір доручення від 01.03.2013р. №01/14, укладений між ПП «Удача» та ТОВ «Статус.Кво», однак, як зазначає позивач, згоди на його укладення не надавав.

З договору доручення вбачається, що від імені позивача спірний договір підписано директором Смілянець О.С., а від імені ТОВ «Статус.Кво» - брокер Коваленко А.В., яка діяла на підставі довіреності. /а.с. 21/. Довіреністю від 14.02.2013р. Коваленко А.В. була наділена правом, зокрема, підписувати договори.

Відповідно до ст. 237 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

За статтею 244 Цивільного кодексу України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Таким чином, Коваленко А.В., підписуючи договір-доручення, діяла на підставі довіреності.

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Крім того, згідно п. 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Позивач, в порушення ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, не навів та не довів суду наявність підстав для визнання договору-доручення №01/14 (К) від 01.03.2013р. недійсним.

Щодо відсутності у позивача спірного договору-доручення, то зазначене судом оцінюється критично, оскільки позивач являється стороною договору, а тягар доказування Законом покладено саме на позивача.

Крім того, в матеріалах справи відсутні письмові пояснення колишнього директора ПП «Удача», який підписав договір-доручення №01/14(К) від 01.03.2013р.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що господарським судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, повно з'ясовано та доведено обставини, що мають значення для справи, зроблені висновки відповідають дійсним обставинам справи.

Доводи наведені в апеляційній скарзі колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

За наведених у даній постанові обставин, колегія суддів дійшла висновку, що відсутні підстави для зміни чи скасування рішення господарського суду міста Києва від 11.03.2015р. у справі №910/29058/14.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду міста Києва від 11.03.2015р. у справі №910/29058/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Матеріали справи №910/29058/14 повернути до господарського суду міста Києва.

3. Копію постанови надіслати сторонам у справі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Л.В. Чорна

Судді С.А. Пашкіна

Л.Г. Смірнова