РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2015Справа №904/7511/14

За позовом Фізичної особи-підприємця Зосько Лариси Пантеліївни (вул. Чернишевського,1-А, кв. 31, м. Дніпропетровськ)

до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" в особі відділення ПАТ КБ "НАДРА" Дніпропетровське регіональне управління (вул. Серова, 11, м. Дніпропетровськ, 49000)

про стягнення 86 155,83 грн.

Головуючий суддя Селівон А.М.

Судді Стасюк С.В.

Нечай О.В.

Представники сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - Сторожук Н.Я. (дов. вих. №12-11-3164 від 24.02.15р.).

В судовому засіданні на підставі ч.2 ст.85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець Зосько Лариса Пантеліївна звернулась до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк "Надра" в особі відділення ПАТ КБ "Надра" Дніпропетровське регіональне управління про стягнення 86 349,83 грн., а саме 81 792,83 грн. заборгованості за договором суборенди № 1 від 23.03.2007 та 4 557,00 грн. пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві посилається на невиконання відповідачем належним чином умов укладеного між сторонами договору суборенди № 2 від 23.03.2007 в частині внесення суборендної плати в період з 30.09.2011 по 30.04.2012, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 81 792,83 грн., за наявності якої позивачем нараховано пеню.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 02.10.2014 порушено провадження у справі № 904/7511/14 та прийнято позовну заяву до розгляду.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 11.11.2014 на підставі ст.ст. 15, 17 Господарського процесуального кодексу України позовні матеріали надіслано за територіальною підсудністю до господарського суду міста Києва у зв'язку із встановленням в ході розгляду справи, що Відділення публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" Дніпропетровське регіональне управління, місцезнаходження якого в м. Дніпропетровську, не уповноважене представляти інтереси товариства (юридичної особи) в судах, зокрема, в господарському суді Дніпропетровської області за місцезнаходженням відокремленого підрозділу.

За наслідками автоматичного розподілу автоматизованою системою документообігу суду позовні матеріали передані на розгляд судді Селівону А.М.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.11.2014 справу № 904/7511/14 прийнято до провадження та призначено до розгляду на 25.12.2014.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.12.2014 за клопотанням представника відповідача строк розгляду спору продовжувався та розгляд справи відкладено на 27.01.2015.

У судовому засіданні 27.01.15р. оголошувалась перерва до 03.02.15р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.02.2015 призначено колегіальний розгляд справи № 904/7511/14 у складі трьох суддів.

Розпорядженням голови господарського суду міста Києва від 03.02.2014 для розгляду справи № № 904/7511/14 визначено колегію суддів у складі: Селівон А.М. (головуючий), суддя Стасюк С.В., суддя Нечай О.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.02.2015 справу № 904/7511/14 прийнято до розгляду колегією суддів у складі: Селівон А.М. (головуючий), суддя Стасюк С.В., суддя Нечай О.В. та назначено розгляд на 25.02.15р.

У судових засіданнях 25.02.15р. та 17.03.15р. оголошувались перерви до 17.03.15р. та 23.03.15р. відповідно.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.03.15р. розгляд справи відкладено на 15.04.15р.

15.04.2015 року судове засідання не відбулось у зв'язку з перебуванням судді Селівона А.М. на лікарняному.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.04.15р. розгляд справи відкладено на 30.04.15р.

У судове засідання 30.04.15р. з'явився уповноважений представник відповідача. Позивач або його уповноважений представник у судове засідання не з'явився.

Про поважні причини неявки позивача або його представника суд не повідомлений.

Доказів отримання позивачем ухвали суду про відкладення розгляду справи від 17.04.15р. поштовим відділенням на час розгляду справи до суду не повернуто.

Судом здійснено витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштового відправлення № 707, у якому зазначено, що 27.04.2015 поштове відправлення не вручено під час доставки в об'єкті поштового зв'язку «Дніпропетровськ 5».

Інші дані (адреси), за якими можна встановити місцезнаходження невідомі.

Суд зазначає, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Окрім того, пунктом 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова № 18) роз'яснено, що за змістом статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

З огляду на приписи ст. 64 Господарського процесуального кодексу України та п.3.9.1 Постанови № 18 суд вважає, що позивач повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

До початку судового засідання 27.01.15 р. через канцелярію суду позивачем подано:

- заяву б/н від 25.01.2015 р., в якій позивач зазначає про відсутність між позивачем та відповідачем у провадженні господарських суддів справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав та рішення з такого ж спору. Заява долучена судом до матеріалів справи.

- письмові пояснення б/н від 25.01.15 р., які долучені судом до матеріалів справи.

- на виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 25.12.14 клопотання про долучення до матеріалів справи документів. Клопотання судом задоволено, документи долучено судом до матеріалів справи.

У судовому засіданні 27.01.2015 представником відповідача подано відзив № 13-4-144 від 08.01.2015, в якому позивач заперечує проти позову, вважаючи вимоги незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, у зв'язку з тим, що станом на дату звернення з позовною заявою Договір № 1 від 23.03.2007, відповідно до п. 8.2 Договору № 1, є припиненим, внаслідок чого позивач зазначає про відсутність у період з 30.09.2011 по 30.04.2012 орендних правовідносин між сторонами. Крім того, відповідач зазначає про ненадання позивачем доказів передачі орендованого приміщення в оренду відповідачеві в період, за який позивач вимагає сплати. Відзив долучено судом до матеріалів справи.

До початку судового засідання 27.01.15 р. через відділ діловодства Господарського суду позивачем подано уточнену позовну заяву б/н від 27.01.2015 у зв'язку зі зміною періоду стягнення суми заборгованості за суборендну плату та допущеною арифметичною помилкою при розрахунку пені. Заява долучена судом до матеріалів справи.

Також до початку судового засідання 03.02.15 через відділ діловодства Господарського суду представником позивача було подано уточнення № 2 від 03.02.15 до позовної заяви щодо стягнення суми заборгованості, в якому позивач просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" грошові кошти у розмірі 86 038, 19 грн., в тому числі 84 519,19 грн. несплаченої суборендної плати за період з 30.07.2011 року по 07.03.2012 року та 1519 грн. пені.. Документи долучено судом до матеріалів справи.

У судовому засіданні 03.02.15 за усним клопотанням представника позивача уточнена позовна заява б/н від 27.01.15 р., яка надійшла з супровідним листом від 27.01.2015. залишено без розгляду в зв"язку поданням представником позивача уточнення № 2 від 03.02.15 р. до позовної заяви.

Судом зазначено, що відповідно до приписів ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.11 р. (зі змінами і доповненнями) (далі - Постанова № 18) зазначено, що ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК та зазначені в цій постанові.

Згідно пункту 3.10. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова № 18) під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено у позовній заяві. Згідно з частиною третьою ст. 55 ГПК України ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої вирішується спір.

Відповідно до роз'яснень пункту 3.12 постанови № 18 право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу.

Предметом позову є матеріально - правова вимога про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу до відповідача, що кореспондується зі способами захисту цього права чи інтересу, передбаченими ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.

Дослідивши в судовому засіданні 03.02.15 р. зміст позовної заяви та подане позивачем уточнення № 2 до позовної заяви щодо стягнення суми заборгованості, суд розцінює останню як заяву про зміну предмету позову, оскільки позивачем змінено період, за який стягується заборгованість з орендної плати.

Отже, враховуючи, що зміна предмету позову є правом позивача, передбаченим ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не суперечить законодавству, не порушує чиї-небудь права та процесуальні права відповідача, передбачені ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, відповідачу було надано можливість надання заперечень щодо нового предмета позову та наведенні його доводів у судовому засіданні, суд приймає вищевказане уточнення № 2 до позовної заяви (заяву про зміну предмету позову) до розгляду і спір вирішується з його урахуванням.

Також в судовому засіданні 03.02.15 р. представником відповідача було подано заяву про застосування позовної давності № 13-4-1676/1 від 03.02.2015, в якій представник відповідача вважає доводи позивача необґрунтованими та незаконними, у зв'язку із закінченням строків позовної давності про стягнення орендної плати за період 21.08.2009 по 21.03.2010 та пені, оскільки перебіг позовної давності щодо заявлених позовних вимог почався з червня 2009 року. Вказана заява долучена судом до матеріалів справи.

До початку судового засідання 23.03.15 р. через канцелярію суду позивачем подано клопотання про витребування доказів б/н від 17.03.15р., у якому позивач просить витребувати матеріали справи №14/233-10, яка знаходиться у господарському суді міста Києва в провадженні судді Пригунової А.Б., для огляду у судовому засіданні. Дане клопотання долучено судом до матеріалів справи.

В обґрунтування зазначеного клопотання позивач посилається на необхідність огляду вказаної справи, оскільки, на його думку, в матеріалах справи містяться докази, які досліджувались при розгляді вказаної справи, та мають значення для розгляду даної справи, а саме: Договір №1 суборенди від 23.03.2007 року та Договір суборенди №2 від 23.03.2007 року; акт прийому-передачі майна тощо.

Суд зазначає, що за правилами ч. 3 ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Згідно із ст. 38 Господарського процесуального кодексу України сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів.

У клопотанні повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується;

2) обставини, що перешкоджають його наданню;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація;

4) обставини, які може підтвердити цей доказ.

У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

При цьому, в силу ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність необхідності витребування додаткових доказів та достатність наявних в справі матеріалів для повного та об'єктивного розгляду справи по суті, в судовому засіданні 30.04.15 р. за результатами розгляду поданого позивачем клопотання про витребування доказів в задоволенні останнього судом відмовлено.

Також, через канцелярію суду 23.03.15р. позивачем подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи б/н від 17.03.15р.

До початку судового засідання 15.04.15 р. через канцелярію суду позивачем подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи, серед яких зокрема, заява б/н від 06.04.15 р., в якій позивач просить суд стягнути з відповідача 81792,83 грн. заборгованості за договором суборенди та 4363,00 грн. пені та 3% річних за користування грошовими коштами, всього 86 155,83 грн., а також судові витрати, в т.ч. понесені представником позивача витрати в сумі 718,86 грн. на придбання проїзних квитків з м. Дніпропетровська до м. Києва, на підтвердження яких надані оригінали проїзних документів.

Клопотання судом задоволено, подані документи долучено судом до матеріалів справи.

Дослідивши зміст поданої позовної заяви, уточнення № 2 до позовної заяви та поданої заяви б/н від 06.04.15 р., судом розцінено останню як заяву про зменшення розміру основного боргу до 81792,83 грн. та пред'явлення додаткових вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних.

Суд зазначає, що зміна розміру позовних вимог не може бути пов'язана з пред'явленням додаткових позовних вимог, про які не йшлося в позовній заяві. Якщо такі додаткові позовні вимоги зв'язані з раніше заявленими позовними вимогами підставою виникнення або поданими доказами (наприклад, коли позов подано на суму основного боргу і позивач до прийняття рішення просить додатково стягнути пеню за прострочку платежу), то їх може бути пред'явлено з дотриманням, зокрема, приписів статті 58 ГПК України (лист Вищого господарського суду від 02.06.2006 р. № 01-8/1228 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році").

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.58 Господарського процесуального кодексу України в одній позовній заяві може бути об'єднано кілька вимог, зв'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами. Суддя має право об'єднати кілька однорідних позовних заяв або справ, у яких беруть участь ті ж самі сторони, в одну справу, про що зазначається в ухвалі про порушення справи або в рішенні.

Проте, оскільки позивачем не було направлено копію вказаної заяви на адресу відповідача та не надано доказів відповідного повідомлення останнього, що, в свою чергу, порушує процесуальні права відповідача, передбачені ст. 22 ГПК України, відповідачу не було надано можливості надання доводів та заперечень щодо зміни позовних вимог, в задоволенні вказаної заяви позивача в частині стягнення процентів річних судом відмовлено.

При цьому враховуючи, що зменшення розміру позовних вимог є правом позивача, передбаченим ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не суперечить законодавству, не порушує чиї-небудь права та охоронювані законом інтереси, суд приймає вищевказану заяву позивача в частині зменшення розміру основного боргу до розгляду і спір вирішується з її урахуванням.

Крім того до початку судового засідання 30.04.15 р. через канцелярію суду позивачем подана заява б/н від 15.04.15 р., в якій позивач також просить стягнути з відповідача 718,86 грн. витрат, пов'язаних із поїздками із м. Дніпропетровська до м. Києва, а також оглянути в судовому засіданні по розгляду даної справи протокол судового засідання від 30.09.10 р. у справі № 14/233-10. Клопотання долучено судом до матеріалів справи.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, на час проведення судового засідання сторонами суду не надано.

Відповідно до 2.3 Постанови № 18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Згідно п. 3.9.2 Постанови № 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Окрім того, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка позивача або його уповноваженого представника у судове засідання обов'язковою не визнавалась, позивач не скористався належним йому процесуальним правом приймати участь в судовому засіданні, оскільки представник відповідача проти розгляду справи за відсутності представника не заперечував, суд здійснював розгляд справи за відсутності позивача або його уповноваженого представника, виключно за наявними у справі матеріалами.

При цьому, оскільки суд неодноразово відкладав розгляд справи, надаючи учасникам судового процесу можливість реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень та враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку про достатність наявних в справі матеріалів для повного та об'єктивного розгляду справи по суті, в зв'язку з чим в задоволенні клопотання позивача про огляд протоколу у справі господарського суду міста Києва № 14/233-10 від 15.04.15 р. судом відмовлено.

Враховуючи відсутність на час проведення судових засідань клопотань представників сторін щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судовий процес відображено у протоколах судових засідань.

Перед початком розгляду справи представників сторін було ознайомлено з правами та обов'язками, визначені статтями 20, 22, 60, 74 та частиною 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представники сторін в судових засіданнях повідомили суд, що права та обов'язки йому зрозумілі.

Відводу суддям сторонами не заявлено.

Уповноважений представник позивача в судовому засіданні 03.02.15 р. підтримав заявлені позовні вимоги, викладені в позовній заяві з урахуванням уточнення № 2 до позовної заяви.

Уповноважений представник відповідача в судових засіданнях 03.02.15 р. та 30.04.15 р. підтримав заперечення проти позову, викладені у відзиві на позовну заяву, та підтримав заву про застосування позовної давності.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши наданими сторонами доказами та оглянувши в судовому засіданні їх оригінали, суд

В С Т А Н О В И В:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як вбачається з матеріалів справи, 23 березня 2007 року між Фізичною особою - підприємцем Зосько Ларисою Пантеліївною (позивач у справі, орендодавець за договором) та Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра», найменування якого змінено на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» і яке є правонаступником всіх прав та обов'язків Акціонерного комерційного банку «Надра» (відповідач за договором, суборендар за договором) укладено Договір №1 суборенди (далі - Договір № 1).

Згідно п.1.1 Договору № 1 орендодавець передає суборендарю, а суборендар приймає від орендодавця в платне, тимчасове користування на умовах суборенди (далі - оренда) нежитлове приміщення № 9, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Сєрова, буд. 13 (далі - орендоване майно).

Загальна площа суборендованого майна складає 100,6 кв.м..

Викопіровка з плану розташування суборендованого майна (будинку, приміщення, в якому знаходяться суборендоване приміщення), позначена в Додатку № 1 до цього Договору.

Розділами 2 - 8 Договору № 1 сторони узгодили загальні положення, строк суборенди, суборендну плату, передачу майна в судборенду, використання, технічне обслуговування та ремонт орендованого майна, права власності на суборендоване майно, зміни, доповнення або припинення договору тощо.

Відповідно до п.п.11.1, 11.2 Договору № 1 цей Договір набуває чинності з дня підписання акту приймання-передачі орендованого майна і діє до 21 березня 2010 р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань по ньому.

Крім того, 23 березня 2007 року між між Фізичною особою - підприємцем Зосько Ларисою Пантеліївною (позивач у справі, орендодавець за договором) та Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра», найменування якого змінено на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» і яке є правонаступником всіх прав та обов'язків Акціонерного комерційного банку «Надра» (відповідач за договором, суборендар за договором) укладено Договір №2 суборенди (далі - Договір № 2).

Згідно п.1.1 Договору № 2 орендодавець передає суборендарю, а суборендар, приймає від орендодавця в платне, тимчасове користування на умовах суборенди (далі - оренда) нежитлове приміщення № 9, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Сєрова, буд. 13 (далі - орендоване майно).

Загальна площа суборендованого майна складає 100,6 кв.м..

Викопіровка з плану розташування суборендованого майна (будинку, приміщення, в якому знаходяться суборендоване приміщення), позначена в Додатку № 1 до цього Договору.

Розділами 2 - 8 Договору № 2 сторони узгодили загальні положення, строк суборенди, суборендну плату, передачу майна в судборенду, використання, технічне обслуговування та ремонт орендованого майна, права власності на суборендоване майно, зміни, доповнення або припинення договору тощо.

Відповідно до п.п.11.1, 11.2 Договору № 2 цей Договір набуває чинності з наступного дня після закінчення терміну дії Договору суборенди № 1 від 23 березня 2007 р. та діє до 19 березня 2012 р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань по ньому.

Судом встановлено, що укладені Договори за своїм змістом та правовою природою є договорами оренди, які підпадають під правове регулювання норм глави 58 Цивільного кодексу України та § 5 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст.283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). В силу ч.6 названої статті до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Аналогічне визначення договору оренди міститься і в ст.759 Цивільного кодексу України.

Договір оренди відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України є укладеним з моменту досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов.

За змістом частиною 1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно ст. 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Відповідно до п. 2.1. Договору № 1 та № 2 суборендоване майно передається суборендарю для його використання у відповідності з статутною діяльністю суборендаря.

Строк суборенди становить 2 роки 363 календарних днів з дня передачі суборендованого майна суборендарю, яким є дата підписання Акту прийому-передачі майна у суборенду. В цьому акті зазначається: опис суборендованого майна, технічний стан (коефіцієнт зносу), недоліки суборендованого майна та інше. ( п. 3.1 Договору)

За умовами п.п.5.1, 5.2 Договорів № 1 та № 2 прийом-передача суборендованого майна здійснюється на підставі акту прийому-передачі, підписаного уповноваженими представниками сторін. Суборендоване майно повинно бути передано суборендарю не пізніше 10 робочих днів, починаючи з дати підписання цього Договору.

Будь-які заперечення щодо порядку укладення та досягнення згоди по всіх істотних умовах Договорів № 1 та № 2, на час їх підписання з боку ФОП Зосько Л.П. (орендодавець за договором, позивач у справі) та ПАТ КБ «Надра» (суборендар за договором, відповідач у справі) відсутні.

Судом встановлено за матеріалами справи, що відповідно до умов Договору позивачем за Актом приймання-передачі майна № 1 від 23.03.07 р. за Договором суборенди № 1 від 23 березня 2007 р., який підписано позивачем та уповноваженим представником відповідача, копія якого наявна в матеріалах справи, вказане нежитлове приміщення передано ПАТ КБ «Надра». Майно передане повністю відповідно до умов згаданого вище Договору, зауважень до якості і кількості майна немає, в момент передачі майна суборендареві передані ключі від приміщень. Наявність нестачі чи пошкоджень (псування) майна не має місця.

За таких обставин, судом встановлено, що позивачем виконано прийняті на себе обумовлені Договором № 1 зобов'язання по наданню нежилого приміщення в строкове платне користування, а відповідачем, у свою чергу, прийнято орендоване майно без будь - яких зауважень.

Статтею 762 Цивільного кодексу України та статтею 286 Господарського кодексу України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму; плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно п. 4.1 Договорів № 1та № 2 Суборенд на плата за користування суборендованим майном перераховується у безготівковій формі на поточний рахунок орендодавця, зазначений у цьому Договорі або в інших формах, що не суперечать вимогам чинного законодавства України, при цьому такі розрахунки оформляються додатковими угодами. (Витрати по сплаті Філією ВАТ КБ „Надра" Дніпропетровське РУ суборендної плати за даним договором відносяться до витрат Філії). ,

У відповідності до п. 4.2. Договорів № 1 та № 2 розмір суборендної плати за місяць становить 8160,67 грн., що еквівалентно 1609,60 дол. США по офіційному курсу Національного банку України на день укладання договору.

Суборендна плата за цим Договором сплачується суборендарем щомісячно до 15 числа звітного місяця, розмір суборендної плати може переглядатися за згодою сторін, але не більше одного разу на рік, з поданням обґрунтованого висновку про необхідність перегляду Стороною, що ініціює її перегляд (п.п.4.3, 4.4 Договорів № 1 та № 2).

Додатковою угодою № 1 від 11.04.08 р. до Договору № 1 суборенди від 23.03.07р. сторони внесли зміни щодо розміру орендної ставки, у зв'язку з чим виклали пункт 4.2 Договору № 1 у наступній редакції: « 4.2.Розмір суборендної плати за місяць становить 11 684,69 грн., що еквівалентно 2313,8 дол.США по офіційному курсу Національного банку України на день укладання договору.»

При цьому сторони домовились що збільшення вартості суборендної плати застосовується з 01 січня 2008 року. Доплата за січень, лютий, березень, квітень 2008 року буде здійсненна до 15 травня 2008 р.. Дана Додаткова угода набирає чинності з 01 травня 2008 року.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1, 2 ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.193 ГКУ кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Судом встановлено за матеріалами справи, що відповідачем здійснено часткову оплату орендної плати за Договорами № 1 та № 2 в сумі 207184,79 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями меморіальних ордерів на вказану суму із зазначенням призначення платежів «оплата за оренду приміщення вул. Серова, 13, МРУ зг. дог. № 1 від 11.04.08 р., зг.дог. № 2 від 23.03.07 р., дод. уг. № 1 від 11.04.08 р. Зосько Лариса Петрівна» та поточного звіту за операціями по поточному (картковому) рахунку з 16.04.07 р. по 16.04.14 р. Зосько Л.П..

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено представником позивача в судовому засіданні 03.02.15 р., відповідач в обумовлений Договором № 2 термін орендні платежі належним чином та в повному обсязі не здійснив, у зв'язку з чим за орендарем - Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» перед орендодавцем обліковувалась непогашена заборгованість по орендній платі за період з 30.07.11 р. по 29.02.12 р., що становила 81792,83 грн..

Наявність правовідносин між сторонами з питань орендної плати та наявність заборгованості відповідача додатково підтверджується підписаним відповідачем Актом звірки взаєморозрахунків між філією ПАТ КБ «Надра» та ФОП Зосько Л.П. за період з 01.01.09 р. по 31.05.09 р., копія якого наявна в матеріалах справи.

Згідно наданої позивачем копії листа № 1-7-13062 від 11.09.14 р. Дніпропетровського РВПАТ КБ «Надра», надісланого на адресу позивача, відповідач підтвердив факт укладення між сторонами Договорів суборенди від 23.03.07 р. та наголосив на сумлінному виконанні банком своїх зобов'язань.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи та підтверджено представником позивача в судовому засіданні 03.02.15 р., свої зобов'язання щодо сплати позивачу орендної плати 81792,83 грн. за період 30.07.11 р. по 07.03.12 р., у встановлений термін, всупереч вимогам цивільного та господарського законодавства, а також умовам Договору № 2 відповідач не виконав, в результаті чого у останнього утворилась заборгованість перед позивачем за наведеним Договором у зазначеному вище розмірі, яку останній просив стягнути в позовній заяві та уточненні № 2 до позовної заяви щодо стягнення суми заборгованості б/н від 02.02.15 р..

Частинами 2, 3 ст. 291 Господарського кодексу України визначено, що договір оренди припиняється у разі закінчення строку на який його було укладено.

Згідно п.8.2 Договору № 1 дія договору припиняється внаслідок, зокрема, закінчення терміну його дії.

Таким чином, враховуючи умови Договору №1 та приписи чинного законодавства, останній припинив свою дію з 22 березня 2010 р.,

При цьому суд зазначає, що зважаючи на відсутність доказів здійснення зворотної передачі орендованого приміщення від суборендаря до орендодавця за Договором № 1 внаслідок закінчення терміну його дії відповідно до умов п.11.2 Договору № 1, а саме підписаного обома сторонами відповідного акту приймання - передачі майна, приймаючи до уваги визначену пунктом 11.1 Договору № 2 дату початку дії останнього, не підписання сторонами акту приймання - передачі майна в оренду за Договором № 2 не заперечує факт подальшого користування приміщенням, що в свою чергу спростовує заперечення відповідача проти позову з мотивів відсутності доказів передачі спірного майна в оренду з 22.03.10 р. та виникнення у ПАТ КБ «Банк Форум» обов'язку з внесення орендної плати за спірний період.

У відповідності до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК України покладено на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доказів визнання недійсним чи розірвання Договору № 1 суборенди від 23.03.07. р. та Договору № 2 суборенди від 23.03.07 р. або їх окремих положень суду не надано.

Окрім цього, частиною 2 статті 795 Цивільного кодексу України визначено, що повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що сторонами підписувався акт приймання-передачі орендованого майна з оренди.

При цьому судом критично оцінюються твердження відповідача у відзиві на позовну заяву щодо припинення користування спірним майном з серпня 2009 року, звільнення приміщення та передачу ключів від нього орендодавцеві, і, як наслідок, припинення орендних правовідносин з ФОП Зосько Л.П. в подальшому, за умови відсутності в матеріалах справи жодних доказів на підтвердження вказаних фактів припинення фактичного користування ПАТ КБ «Банк Форум» орендованим приміщенням.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з того, що позов доведений позивачем, факт невиконання відповідачем зобов'язань підтверджується матеріалами справи, розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам та на момент прийняття рішення доказів погашення заборгованості відповідач суду не представив, як і доказів, що спростовують вищевикладені обставини, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 81792,83 грн. заборгованості за оренду нежитлового приміщення підлягають задоволенню.

Згідно п.4.5 Договорів № 1 та № 2 у випадку прострочення суборендарем сплати суборендної плати орендодавцю, більше ніж на місяць, суборендар сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України на день сплати. Сплата пені не звільняє суборендаря від проведення передбачених Договором розрахунків.

Враховуючи вищевикладене та у зв'язку з простроченням відповідачем виконання зобов'язання щодо сплати орендної плати у термін, визначений умовами Договору, позивачем нараховано та пред'явлено до стягнення 4363,00 грн. пені, які останній просить суд стягнути з відповідача в судовому порядку.

Згідно пункту 1.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» (далі - Постанова № 14) з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Проте судом встановлено, що матеріали справи не містять чіткого розрахунку заявленої до стягнення суми пені, в якому, зокрема, зазначені конкретні періоди «з»-«по» прострочення та здійснення нарахування пені, що позбавляє суд можливості здійснити перевірку відповідності вказаного розрахунку нормам чинного законодавства та умовам Договорів № 1 та № 2, а також арифметичну правильність його обрахування. За таких обставин, суд доходить висновку що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за порушення зобов'язання зі сплати орендної плати задоволенню не підлягають.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29.05.2013 р. №10 за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.

Тобто, оскільки відповідачем подано заяву про застосування позовної давності щодо вимог позивача про стягнення орендної плати за період з 21.08.09 р. по 21.03.10 р. та пені, тоді як з урахуванням поданого позивачем уточнення № 2 до позовної заяви від 02.02.15 р. предметом розгляду у дані справі є заборгованість з орендної плати за період з 30.07.11 р. по 07.03.12 р., тобто за інший період, ніж зазначено в заяві відповідача, суд приходить до висновку про те, що заява відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності задоволенню не підлягає.

Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з того, що позов частково доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Суд зазначає, що в розумінні ст.44 ГПК України до інших витрат відносяться, зокрема: суми, які підлягають сплаті особам, викликаним до господарського суду для дачі пояснень з питань, що виникають під час розгляду справи (ст.30 вказаного кодексу), витрати сторін та інших учасників судового процесу, пов'язані з явкою їх або їхніх представників у засідання господарського суду тощо.

Відповідно до п.6.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. №7 судовим експертам, перекладачам, іншим особам, викликаним до господарського суду для дачі пояснень, відшкодовуються: вартість проїзду до місця виклику і назад залізничним, автомобільним, водним і повітряним транспортом; страхові платежі за державне страхування на транспорті, вартість попереднього продажу проїзних документів, проїзд автомобільним транспортом (крім таксі) до залізничної станції, аеропорту, якщо вони знаходяться за межами населеного пункту; найом жилого приміщення; добові в розмірах, встановлених законодавством про службові відрядження. В усіх зазначених випадках відшкодуванню підлягає мінімальна вартість проїзду та мінімальна (для населеного пункту, в якому знаходиться господарський суд) вартість проживання в готелі. Документально підтверджені відомості про таку вартість та про фактичні витрати на проїзд і проживання подаються заінтересованими особами.

Позивачем на підтвердження розміру понесених витрат на придбання проїзних квитків з метою забезпечення участі в судових засіданнях представника позивача надані оригінали проїзних квитків на проїзд залізничним транспортом представника позивача Юрченко В.Ю. В. з м. Дніпропетровська до м. Києва та в зворотньому напрямку на загальну суму 718,39 грн..

Таким чином, враховуючи вищенаведене, судова колегія доходить висновку, що витрати позивача є обґрунтованими і підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача у вказаній сумі.

Нормами частини 5 статті 49 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4-2, 4-3, 22, 33, 43, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" (вул. Артема, 15, м. Київ, 04053, код 20025456) в особі відділення ПАТ КБ "НАДРА" Дніпропетровське регіональне управління (вул. Серова, 11, м. Дніпропетровськ, 49000) на користь Фізичної особи-підприємця Зосько Лариси Пантеліївни (вул. Чернишевського,1-А, кв. 31, м. Дніпропетровськ, код ) 81792,83 грн. боргу, 1734,48 грн. судового збору та 718,39 грн. витрат на проїзд представника.

3. В іншій частині позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 30 червня 2015 р..

Головуючий суддя А.М. Селівон

Судді С.В.Стасюк

О.В.Нечай