РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2015Справа №910/13459/15
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом комунальної організації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Інститут Генерального плану м. Києва"

до комунального підприємства "Дирекція реставраційно-відновлювальних робіт"

про стягнення 39 208,75 грн.

Представники сторін:

від позивача: Цитович К.М. - представник за довіреністю № 4 від 12.01.2015 року;

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду міста Києва передані позовні вимоги комунальної організації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Інститут Генерального плану м. Києва" до комунального підприємства "Дирекція реставраційно-відновлювальних робіт" про стягнення 39 208,75 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 09.11.2012 року між сторонами був укладений договір № 3642 Т 12, відповідно до п. 1.1. якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання по виконанню робіт з виготовлення топографічно-геодезичної підоснови М 1:500 земельної ділянки для об'єкту: «Реконструкція будівель по Андріївському узвозу, 20 (А,Б) під «Київський драматичний театр на Подолі» у Подільському районі» м. Києва.

Позивач виконав роботи в повному обсязі та передані без зауважень, що підтверджується актом здачі-приймання робіт від 17.04.2013 року.

Відповідно до п. 3.1. договору загальна вартість робіт, визначених в п. 1.1. договору, згідно з кошторисом (додаток № 1 до договору) складає - 22 005, 83 грн.. в тому числі ПДВ - 3 667,634 грн.

Відповідно до п. 4.2. договору замовник здійснює оплату виконаних робіт протягом 5 робочих днів після підписання акту здачі-приймання робіт.

Таким чином, оплата відповідачем повинна бути здійснена не пізніше 24.04.2013 року. Однак відповідач не здійснив оплату виконаних робіт.

На підставі викладеного вище позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення основної заборгованості в сумі 22 005, 83 грн., індексу інфляції у сумі 15 824, 69 грн. та три проценти річних у сумі 1 378,23 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 28.05.2015 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 16.06.2015 року.

15.06.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав документи по справі.

Представник відповідача в судове засідання 16.06.2015 року не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 012, але 10.06.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва відповідач подав відзив на позовну заяву.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

09.11.2012 року між сторонами був укладений договір № 3642 Т 12, відповідно до п. 1.1. якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання по виконанню робіт з виготовлення топографічно-геодезичної підоснови М 1:500 земельної ділянки для об'єкту: «Реконструкція будівель по Андріївському узвозу, 20 (А,Б) під «Київський драматичний театр на Подолі» у Подільському районі» м. Києва.

Згідно ч.1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 1 ч.2 статті 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Строк дії договору встановлюється п. 10.1 договору та пролонгувався додатковою угодою № 1 від 28.12.2012 року, додатковою угодою № 2 від 20.12.2013 року.

Відповідно до п. 3.1. договору загальна вартість робіт, визначених в п. 1.1. договору, згідно з кошторисом (додаток № 1 до договору) складає - 22 005, 83 грн.. в тому числі ПДВ - 3 667,634 грн.

Відповідно до п. 4.2. договору замовник здійснює оплату виконаних робіт протягом 5 робочих днів після підписання акту здачі-приймання робіт.

Позивач виконав роботи в повному обсязі та передав без зауважень, що підтверджується актом здачі-приймання робіт від 17.04.2013 року.

Таким чином, оплата відповідачем повинна бути здійснена не пізніше 24.04.2013 року.

Додатковою угодою до договору № 2 від 30.12.2013 року сторони п. 1.1. угоди підтвердили, що виконані роботи на суму 22 005,83 грн. у т.ч. ПДВ.

Відповідно до п. 1.2. додаткової угоди № 2 від 30.12.2013 року сторони підтвердили, що заборгованість станом на 30.12.2013 року за виконані та неоплачені у 2012 році роботи за договором становить 22 005, 83 грн.

Однак відповідач не здійснив оплату виконаних робіт.

30.08.2013 року позивач направив відповідачеві претензію № 05-994 з проханням оплатити заборгованість. Вказану претензію відповідач отримав 18.09.2013 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Повторна претензія № 05-1604 відправлена відповідачеві 17.12.2013 року, що підтверджується фіскальним чеком УДППЗ «Укрпошта» від 19.12.2013 року.

Відповідач заборгованість не оплатив, однак листом від 24.12.2013 року за № 068/01-1054 повідомив, що платіжні доручення за переліком передані до оплати в ГУ Державної казначейської служби України.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Таким чином, всупереч ст.ст. 33,34 ГПК України відповідачем не доведено та не надано належних доказів на підтвердження наявності підстав для звільнення від обов'язку оплати виконаних робіт по договору. Станом на дату розгляду справи юридична особа не є припиненою, згідно спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 28.05.2015 року.

Враховуючи вищезазначене та беручи до уваги те, що позивачем здійснено роботу, а відповідачем послуги не сплачені, тому позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми оплати в розмірі 22 005,83 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань позивач просить стягнути з відповідача індекс інфляції у сумі 15 824, 69 грн. та три проценти річних у сумі 1 378,23 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок індексу інфляції за перерахуванням суду:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляції
01.01.2013 - 30.04.201522005.831.72115862.4537868.28

Тобто, за перерахунком суду загальний розмірі індексу інфляції становить 15862,45 грн.

Проте, оскільки позивач просить стягнути з відповідача індекс інфляції в розмірі 15 824, 69 грн. та беручи до уваги неможливість виходу суду за межі позовних вимог, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача індексу інфляції в розмірі 15 824, 69 грн. є такими, що підлягають задоволенню.

Позивач, посилаючись на п. 3.1. договору здійснює розрахунок 3 % річних з 24.04.2013 року. Однак, нарахування 3 % повинно здійснюватись з дня, наступного за днем прострочення - тобто з 25.04.2013 року.

Розрахунок 3% річних за перерахуванням суду:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
22005.8325.04.2013 - 25.05.20157613 %1376.42

Тобто, за перерахунком суду загальний розмірі трьох процентів річних становить 1376,42 грн.

З огляду на вищенаведене, суд задовольняє позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних в розмірі 1376, 42 грн. за розрахунком суду.

Вимоги в частині стягнення трьох процентів річних в розмірі 1,81 грн. визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст. 32, ч.1 ст.33, ст.ст. 34, 44, ч. 5 ст. 49, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Дирекція реставраційно-відновлювальних робіт" (04073, м. Київ, вул. Фрунзе, 113, ) на користь комунальної організації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Інститут Генерального плану м. Києва" (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 32, ) основний борг в розмірі 22 005 (двадцять дві тисячі п'ять) грн. 83 коп., індекс інфляції в розмірі 15 824 (п'ятнадцять тисяч вісімсот двадцять чотири) грн. 69 коп., три проценти річних в розмірі 1 376 (одна тисяча триста сімдесят шість) грн. 42 коп. та 1 826 (одна тисяча вісімсот двадцять шість) грн. 82 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 23.06.2015 року.

Суддя С.М. Мудрий