РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2015Справа №910/13670/14

За позовом Публічного акціонерного товариства «РЕАЛ БАНК»

до Приватного акціонерного товариства «Київстар»

про повернення безпідставно набутого майна.

Суддя Нечай О.В.

Представники сторін:

від позивача: Бондар Е.А., за довіреністю

від відповідача: Алдошина Н.О., за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «РЕАЛ БАНК» (далі - позивач) до Приватного акціонерного товариства «Київстар» (далі - відповідач) про повернення безпідставно набутого майна.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.07.2014 р. було порушено провадження у справі № 910/13670/14, розгляд справи призначено на 13.08.2014 р.

10.07.2014 р. до відділу діловодства господарського суду міста Києва від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову.

07.08.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача було подано клопотання про відкладення розгляду справи.

13.08.2014 р. судове засідання не відбулось.

Розпорядженням Заступника голови господарського суду міста Києва Ковтуна С.А. від 13.08.2014 р., у зв'язку з перебуванням судді Нечая О.В. у відпустці, справу № 910/13670/14 було передано для розгляду судді Літвіновій М.Є.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.08.2014 р. справу № 910/13670/14 було прийнято до провадження суддею Літвіновою М.Є., розгляд справи призначено на 01.10.2014 р.

15.08.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача було подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

19.08.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача було подано клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису.

Розпорядженням В.о. голови господарського суду міста Києва Ковтуна С.А. від 01.09.2014 р., у зв'язку з поверненням судді Нечая О.В. з відпустки, справу № 910/13670/14 було передано для розгляду судді Нечаю О.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.09.2014 р. справу № 910/13670/14 було прийнято до провадження суддею Нечаєм О.В., розгляд справи призначено на 01.10.2014 р.

26.09.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача був поданий відзив на позовну заяву.

01.10.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання 01.10.2014 р. представники сторін з'явились.

У судовому засіданні 01.10.2014 р. судом було оголошено перерву до 15.10.2014 р.

У судове засідання 15.10.2014 р. представник позивача з'явився, подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи та чотири клопотання про витребування доказів.

У судове засідання 15.10.2014 р. представник відповідача з'явився, подав заяву про уточнення до відзиву та клопотання про колегіальний розгляд справи.

Розглянувши у судовому засіданні 15.10.2014 р. клопотання представника позивача про витребування доказів, а саме документів стосовно фінансово-господарської діяльності ПрАТ «Київстар» з ПП «Оптова компанія «Ельбрус», суд відмовив у задоволенні вищезазначеного клопотання, у зв'язку з його необґрунтованістю.

Розглянувши у судовому засіданні 15.10.2014 р. клопотання представника позивача про витребування доказів, а саме витребування у ПрАТ «Київстар» оригіналів листів ПАТ «РЕАЛ БАНК», копії яких були приєднанні до відзиву ПрАТ «Київстар», суд задовольнив вищезазначене клопотання.

Розгляд клопотань представника позивача про витребування доказів, а саме клопотання про витребування інформації щодо належності ІР - адресів та клопотання про витребування у ПрАТ «Київстар» документів та інформації, відкладені судом до наступного судового засідання.

Розгляд клопотання представника відповідача про колегіальний розгляд справи відкладено судом до наступного судового засідання.

У судовому засіданні 15.10.2014 р., дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність призначення судової експертизи.

Враховуючи невиконання позивачем вимог ухвали господарського суду міста Києва від 10.07.2014 р. про порушення провадження у справі № 910/13670/14 та необхідність витребування нових доказів, розгляд справи було відкладено на 22.10.2014 р.

20.10.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача були подані письмові пояснення.

21.10.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача були подані письмові пояснення.

У судове засідання 22.10.2014 р. представник позивача з'явився.

У судове засідання 22.10.2014 р. представник відповідача з'явився та подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.10.2014 р. у даній справі було призначено судову економічну експертизу.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.10.2014 р. провадження у справі № 910/13670/14 було зупинено до проведення судової експертизи та отримання висновку експерта.

11.12.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшов лист від директора Київського НДІ судових експертиз з клопотанням судового експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.12.2014 р. провадження у справі № 910/13670/14 було поновлено, задоволено клопотання судового експерта Київського НДІ судових експертиз, витребувано додаткові матеріали, необхідні для проведення експертизи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.12.2014 р. провадження у справі № 910/13670/14 було зупинено.

12.02.2015 р. до господарського суду міста Києва з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшли матеріали справи № 910/13670/14 без висновку експерта, у зв'язку з невиконанням позивачем вимог експертів та суду в частині надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи, та неоплатою позивачем вартості судової експертизи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.02.2015 р. провадження у справі № 910/13670/14 було поновлено та повторно призначено судову економічну експертизу.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.02.2015 р. провадження у справі № 910/13670/14 було зупинено до проведення судової експертизи та отримання висновку експерта.

10.03.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшов лист від директора Київського НДІ судових експертиз з клопотанням судового експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.03.2015 р. провадження у справі № 910/13670/14 було поновлено, задоволено клопотання судового експерта Київського НДІ судових експертиз, витребувано додаткові матеріали, необхідні для проведення експертизи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.03.2015 р. провадження у справі було зупинено.

14.05.2015 р. до господарського суду міста Києва з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшли матеріали справи № 910/13670/14 без висновку експерта.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.05.2015 р. було поновлено провадження у справі № 910/13670/14, розгляд справи призначено на 17.06.2015 р.

29.05.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача була подана заява про ознайомлення з матеріалами справи.

02.06.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача була подана заява про ознайомлення з матеріалами справи.

03.06.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача було подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

05.06.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача було подано письмові пояснення.

17.06.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано клопотання про витребування доказів, про колегіальний розгляд справи, клопотання про проведення судової економічної експертизи та про витребування доказів.

Розглянувши у судовому засіданні 17.06.2015 р. клопотання представника позивача про колегіальний розгляд справи, суд відмовив у задоволенні вищезазначеного клопотання, у зв'язку із його необґрунтованістю.

Розглянувши у судовому засіданні 17.06.2015 р. клопотання представника позивача про витребування доказів, суд відмовив у задоволенні вищезазначених клопотання, у зв'язку з його необґрунтованістю.

За результатами розгляду клопотання представника позивача про призначення судової економічної експертизи, суд відмовив у задоволенні вищезазначеного клопотання, оскільки судом у даній справі двічі призначалась судова економічна експертиза, проте вказана експертиза так і не була проведена у зв'язку з невиконанням позивачем вимог суду про надання експертам додаткових матеріалів та неоплатою позивачем, в тому числі, вартості судової експертизи.

У судове засідання 17.06.2015 р. представник позивача з'явився, надав суду усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 17.06.2015 р. з'явився, надав суду усні пояснення по суті спору, проти задоволення позову заперечував.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

26.09.2012 р. між Публічним акціонерним товариством «РЕАЛ БАНК» (далі - банк, позивач) та Приватним акціонерним товариством «Київстар» (далі - Київстар, відповідач) було укладено Договір № 608/12 про приймання платежів за допомогою системи Mobipay (далі - Договір), відповідно до умов якого Київстар доручає, а банк зобов'язується здійснювати на постійній основі приймання від платників платежів за послуги рухомого мобільного та/або фіксованого зв'язку на користь Київстара за допомогою Системи Mobipay (далі - Послуги), а Київстар зобов'язується оплачувати належним чином надані Послуги на умовах цього Договору.

Відповідно до підпунктів 2.1.1, 2.1.3, 2.1.4 Договору банк зобов'язується здійснювати приймання платежів на підставі платіжних (розрахункових) документів, встановленого чинним законодавством України зразка, приймати платежі через АТКМ від платника на користь Київстара шляхом здійснення транзакцій, ініційованих платником. Банк зобов'язується своєчасно та належним чином оформлювати Акти взаємного звіряння розрахунків, Акти прийому - передачі наданих послуг та перераховувати прийняті від Київстара платежі, згідно умов, передбачених розділом 3 цього Договору. Банк зобов'язується забезпечити відповідність всіх систем Банка, що відповідальні за взаємодію з системою Mobipay, всім вимогам, що описані у документі «Система Mobipay (Єдиний платіжний інтерфейс) опис інтерфейсу» (Додаток № 7 до цього Договору).

Банк має право вимагати своєчасної та повної оплати комісійної винагороди за надані належним чином послуги цим Договором (п. 2.3.1 Договору).

Згідно з п. 2.3.3 Договору банк має право здійснювати приймання платежів із перерахуванням Київстару забезпечувального платежу відповідно до п. 3.1 цього Договору чи за індивідуальним одноособовим рішенням Київстара - без сплати забезпечувального платежу за умови обов'язкового переказу прийнятих від платників на користь Київстара в строк не пізніше наступного банківського дня з ати приймання таких платежів. В такому випадку до Банка не застосовуються пункти 3.1 та 3.6 цього Договору.

Пунктом 3.1 Договору сторони встановили, що з метою забезпечення виконання зобов'язань позивача перед відповідачем, позивач попередньо перераховує відповідачу суму забезпечувального платежу, в межах якої він отримує право приймати платежі від платників на користь відповідача. Суми забезпечувального платежу перераховуються позивачем згідно з Кодами Банку, окремими платежами за банківськими реквізитами Київстару, визначеними у цьому Договорі. У такому випадку платежі, прийняті позивачем від платників на користь відповідача, перераховуються позивачем відповідачу раз на місяць не пізніше останнього дня звітного місяця, за банківськими реквізитами відповідача, визначеними у Договорі, розмір забезпечувального платежу визначається позивачем.

Пунктами 3.2, 3.3, та 3.6 Договору визначено обов'язок позивача не пізніше 3-го робочого дня місяця, наступного за звітним, надавати акт взаємного звіряння прийнятих платежів (за формою визначеною Додатком № 2 до Договору), підписаний зі своєї сторони і скріплений печаткою та акти прийому-передачі наданих послуг (за формою визначеною Додатком № 3 до Договору). Зазначені документи складаються позивачем окремо щодо платежів, прийнятих за послуги рухомого (мобільного) зв'язку, та окремо щодо платежів, прийнятих за послуги фіксованого зв'язку. За надані за Договором послуги відповідач сплачує позивачу комісійну винагороду, умови виплати та розмір якої визначаються у Додатку № 5 до цього Договору.

Сторони можуть за взаємною згодою протягом 5 робочих днів місяця, що слідує за звітним, підписати акт про зарахування зустрічних однорідних грошових вимог з метою зарахування вимог відповідача щодо сплати йому позивачем прийнятих ним протягом звітного місяця платежів й вимог позивача щодо повернення сплаченого ним відповідачу забезпечувального платежу за вказаний період (п. 3.6 Договору).

Порядок функціонування Системи Mobipay встановлено розділом 9 Договору, пунктом 9.1 якого визначено, що дані Системи Mobipay, встановленої у позивача, є вихідними даними для Сторін при здійсненні звіряння та звітності.

Як зазначає позивач, ним було перераховано відповідачу значно більший розмір забезпечувального платежу, а ніж сума прийнятих позивачем від платників платежів, різниця яких складає 10 288 780,91 грн., яка повинна бути повернута відповідачем позивачу. Крім того, позивач зазначає про несплату відповідачем комісійної винагороди у розмірі 72 092,82 грн.

18.03.2014 р. позивачем відповідачу було направлено вимогу щодо погашення існуючої заборгованості та розірвання Договору, відповідач, в свою чергу, витребував у позивача інформацію у розрізі кодів, підстав нарахування, періодів нарахування. Як зазначає позивач, після надання зазначеної інформації відповідачу, ніяких дій щодо погашення зазначеної заборгованості відповідачем здійснено не було.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

30.03.2014 р. між сторонами було укладено Додаткову угоду № 5 до Договору, відповідно до якої сторони розірвали Договір 24 березня 2014 року.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає, що позивач звернувся до нього із листом від 27.02.2014 року та просив не перераховувати йому кошти за приймання платежів за лютий 2014 року за Договором, а здійснити зарахування цих коштів на обліковий запис в Системі Mobipay, на підтвердження чого надав суду копію зазначеного листа.

Отже, з огляду на викладене, 72 092,82 грн. є комісійною винагородою, яку позивач відповідно до листа від 27.02.2014 року просив відповідача не перераховувати йому, а здійснити її зарахування на обліковий запис в Системі Mobipay. А тому твердження позивача про порушення відповідачем умов Договору в цій частині спростовуються матеріалами справи.

Відповідач також зазначає суду про відсутність заборгованості у відповідача перед позивачем за Договором, на підтвердження чого надав документально обґрунтований розрахунок, натомість звертає увагу на наявність заборгованості у позивача перед відповідачем.

Позивачем було надано суду банківські виписки на підтвердження власних тверджень.

Відповідач, в свою чергу, також подав суду банківські виписки, та зазначив про відсутність відповідної заборгованості останнього перед позивачем.

З метою встановлення всіх обставин справи, ухвалою господарського суду міста Києва від 22.10.2014 р. у даній справі було призначено судову економічну експертизу.

11.12.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшов лист від директора Київського НДІ судових експертиз з клопотанням судового експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.12.2014 р. провадження у справі № 910/13670/14 було поновлено, задоволено клопотання судового експерта Київського НДІ судових експертиз, витребувано додаткові матеріали, необхідні для проведення експертизи.

Проте, 12.02.2015 р. до господарського суду міста Києва з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшли матеріали справи № 910/13670/14 без висновку експерта, у зв'язку з невиконанням позивачем вимог експертів та суду в частині надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи, та неоплатою позивачем вартості судової експертизи.

Крім того, в матеріалах справи відсутні розрахунки позивача заборгованості та документи, які б підтверджували розрахунки та свідчили що в обліку позивача значиться заборгованість відповідача.

Відповідачем було надано суду власний розрахунок, з зазначенням періодів, облікових записів, прийнятих платежів, перерахованих платежів та залишків на кінець місяця, з якого вбачається наявність заборгованості у позивача перед відповідачем.

В свою чергу, відповідачем також на підтвердження власних доводів надано суду копії актів прийому-передач наданих послуг, копії актів зарахування зустрічних однорідних вимог, актів звіряння взаємних розрахунків, витяг з системи Mobipay, копії сертифікатів відповідності.

Отже, факт виконання відповідачем своїх зобов'язань перед позивачем за Договором підтверджується актами прийому-передачі наданих послуг та актами зарахування зустрічних однорідних вимог, які за період з жовтня 2012 року по січень 2014 року підписані уповноваженими представниками сторін, витягом з системи Mobipay та витягами з Автоматизованої системи розрахунків (білінг) ПрАТ «Київстар».

Таким чином, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, відповідно до норм чинного законодавства та умов Договору, які б підтверджували наявність заборгованості у відповідача перед позивачем.

Згідно з статтями 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем належними доказами наявності у відповідача заборгованості за Договором.

Позивач, також зазначає про ст. 1212 Цивільного кодексу України, відповідно до якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином, витребування майна власником із чужого незаконного володіння, повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні, відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Проте, позивачем було перераховано відповідачу кошти на виконання умов Договору, а відтак зазначена норма закону не може застосовуватись до даних правовідносин, оскільки Договір не був визнаний судом недійсним. Зворотного позивачем не доведено.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про повернення безпідставно набутого майна не підлягають задоволенню.

10.07.2014 р. до господарського суду міста Києва від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову у даній справі.

Відповідно до статті 66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Мотивуючи свою заяву про забезпечення позову, позивач зазначає суду про те, що оскільки в добровільному порядку врегулювати спір з відповідачем не вдалось, на думку позивача, є достатні підстави вважати, що відповідач намагатиметься відчужити належне йому майно або зняти кошти з свого поточного рахунку, що зробить неможливим виконання рішення суду.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 ГПК України позов забезпечується:

- накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу;

- забороною відповідачеві вчиняти певні дії;

- забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

- зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно з п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду від 26.12.2011 р. № 16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» (далі - Постанова) у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен брати до уваги інтереси не лише позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Позивач свою заяву про вжиття заходів до забезпечення позову належним чином не обґрунтував, доказів на підтвердження обставин зазначених у заяві не надав.

Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, заява позивача про забезпечення позову також не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 4, 49, 66, 82 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «РЕАЛ БАНК» про вжиття заходів до забезпечення позову відмовити.

2. У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 22.06.2015 р.

Суддя О.В. Нечай