донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

22.06.2015р. справа №922/1609/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівЛомовцевої Н.В. Колядко Т.М., Скакуна О.А.
при секретарі судового засідання Склярук С.І.
за участю представників сторін:
від позивача: Глушко С.Є. довіреність №б/н від 02.06.2015р.
від відповідача:Рибас А.С. довіреність №б/н від 25.05.2015р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «Айдар», с.Красне Поле Луганської області
на рішення господарського суду Харківської області
від12.05.2015р.
по справі№922/1609/15 (суддя Прохоров С.А.)
за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізон-Імпорт», м.Пологи Запорізької області
до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю «Айдар», с.Красне Поле Луганської області
простягнення коштів

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізон-Імпорт», м.Пологи Запорізької області звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Айдар», с.Красне Поле Луганської області про стягнення боргу у розмірі 441816,45грн., з яких: 425 847,82грн. - суми основного боргу та 15 986,63грн. - пені.

28.04.2015р. до господарського суду надійшов розрахунок до позовної заяви, в якому позивач просить стягнути з відповідача борг у розмірі 443816,45грн., з яких: 422 910,94грн. основного боргу та 20905,51 - пені. Водночас, господарським судом не надано належної правової оцінки зазначеному документу. Судова колегія вважає, що зазначений розрахунок відповідно до п.4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України є по суті заявою про збільшення позовних вимог.

Рішенням господарського суду Харківської області від 12.05.2015р. позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Айдар», с.Красне Поле Луганської області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізон-Імпорт», м.Пологи Запорізької області заборгованість у розмірі 422910,94грн. (що в перерахунку на валютний еквівалент станом на 12.03.2015р. складає 19579,21 доларів США), пеню в сумі 20 905,51грн. та судовий збір у сумі 8876,33грн.

Відповідач, не погодившись з прийнятим судовим рішенням, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції скаржник зазначає порушення господарським судом норм матеріального права. Посилається на те, що товар ним отримано за більшою ціною, ніж визначено в договорі. Вважає, що продавцем, в порушення умов п. 3.3. договору, не надсилався відповідачу акт про збільшення вартості товару. Крім того, апелянт зазначає, що на момент перерахування коштів у сумі 2079000,00грн., а саме на 18.02.2014р., курс долара становив 16,40. Крім того, іншу частину вартості товару у розмірі 834750,00грн. було погашено зарахуванням зустрічних однорідних вимог, тому, на його думку, заборгованість за договором відсутня.

Представник відповідача у судове засідання прибув, підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник позивача у судове засідання прибув, проти доводів апеляційної скарги заперечував, надав відзив.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

З матеріалів справи вбачається, що 01.12.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізон-Імпорт» (продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Айдар» (покупець, відповідач) був укладений договір купівлі-продажу сільськогосподарської техніки №ААС-021/2014 (надалі договір), відповідно до умов якого продавець зобов"язався передати у власність покупця трактор NEW Holland T8.390, а покупець зобов"язався відповідно прийняти товар та оплатити його вартість на умовах визначених у специфікації до договору. Найменування, ціна (вартість) та кількість товару, строки і порядок оплати, завод-виробник товару, а також умови і строк поставки товару визначаються сторонами в специфікації, яка є невід'ємною частиною цього договору.

Сторони встановлюють ціну товару та розміри платежів в гривнях та визначають їх еквівалент у відповідній іноземній валюті (Євро/Долар США, надалі еквівалент), відповідно до валютного курсу, що склався на Міжбанку, на день що передує дню підписання цього договору (відповідної специфікації) (п.2.1. договору).

Відповідно до п. 2.2. договору, розмір відповідного платежу на дату оплати визначається виходячи з валютного еквіваленту ціни за курсом Міжбанку, що встановлений на першу доступну дату, що передує дню сплати, відповідно даних на сайті http://kurs.com.ua/mejbank.

Згідно з п. 3.1. договору покупець здійснює оплату вартості товару шляхом перерахування грошових коштів в гривні України на поточний рахунок продавця, зазначений в договорі. Платежі за цим договором вважаються здійсненими з моменту зарахування грошових коштів на поточний рахунок продавця.

Пунктом 4.2. договору визначено, що поставка оформлюється підписанням сторонами видаткової накладної та акту приймання-передачі товару. Право власності на товар, ризик випадкової загибелі, знищення, втрати, пошкодження товару переходить до покупця з дати поставки товару.

Договір набуває чинності з моменту підписання обома сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 31 грудня 2015р., але в будь-якому разі до повного виконання договору (п.7.1. договору).

Зазначений договір підписаний та завірений печатками сторін без заперечень. В матеріалах справи відсутні докази надіслання на адреси сторін заяв про припинення договору.

До договору підписано специфікацію №001 від 01.12.2014р., відповідно до якої загальна вартість товару складає 2 782 500,00 грн. в т.ч. ПДВ, що є еквівалентом 175 000,00 доларів США та встановлено наступний строк оплати товару: 30% вартості товару, а саме: 834 750,00грн., що є еквівалентом 52500,00 доларів США, - до 10.12.2014 р.; 70 % вартості товару, а саме: 1947750,00грн., що є еквівалентом 122500,00 доларів США - протягом 3-х банківських днів з дати поставки товару.

Оцінивши зміст спірного договору, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що останній за правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм глави 54 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України.

Згідно з статтею 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок та зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на виконання умов договору поставив відповідачу товар на загальну суму 2913750грн., що підтверджується видатковою накладною № 3636 від 11.12.2014р. та актом приймання-передачі №4185 від 11.12.2014р., які підписані та засвідчені печатками з боку обох сторін без зауважень, містять всі необхідні відомості про товар, а також містять відомості про фактичне отримання товару повноважною особою відповідача за довіреністю №104 від 09.12.2014р.

В матеріалах справи не міститься доказів наявності заперечень щодо кількості поставленого товару, а також порядку поставки та інших зауважень, на момент фактичної його передачі. Письмові повідомлення стосовно відмови від прийняття або оплати товару відповідачем позивачу не надавались. Таким чином, конклюдентними діями сторони визначили вартість товару за договором.

18.12.2014р. відповідачем на виконання умов договору було здійснено платіж в сумі 2079000,00грн. Крім того, 31.12.2014р. між сторонами укладено угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 834750,00грн.

Позивач при зверненні з позовною заявою просить стягнути з відповідача заборгованість станом на 12.03.2015р. у розмірі 422910,94грн., що є еквівалентом 19579,21 доларів США, посилаючись при цьому на те, що курс долара США станом на 11.03.2015р. становить 21,6грн.

Господарським судом задоволено повністю позовні вимоги позивача, проте колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Вивченням матеріалів справи встановлено, що за договором розмір відповідного платежу на дату оплати визначається виходячи з валютного еквіваленту ціни за курсом Міжбанку, що встановлений на першу доступну дату, що передує дню сплати. Курс міжбанку - курс продажу Євро/Долару США за гривні, опублікований в розділі «ВАЛЮТА» в вікні «Курс валют на межбанке» на сайті http://kurs.com.ua/mejbank.

Відповідачем 18.12.2014р. здійснено відповідний платіж у розмірі 2079000,00грн., таким чином, першою доступною датою, що передує дню сплати є 17.12.2014р. Станом на 17.12.2014р. курс 1 долару США становив 20,2грн., що вбачається з вищезазначеного сайту. Крім того, судовою колегією до матеріалів справи долучаються роздруковані графіки курсов валют з зазначеного сайту, які також це підтверджують. Тобто, сплачена сума є еквівалентом 102920,79 доларів США.

Судовою колегією не приймаються доводи відповідача відносно того, що станом на 17.12.2014р. курс 1 долара США складав 16,40грн., оскільки курс міжбанку - курс продажу Євро/Долару США за гривні, опублікований в розділі «ВАЛЮТА» в вікні «Курс валют на межбанке» на сайті http://kurs.com.ua/mejbank становив саме 20,2грн.

Таким чином, доказом встановленого курсу долару США до гривні на Міжбанку є відповідні матеріали, розміщені на сайті http://kurs.com.ua/mejbank.

Відповідно до п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011р. №18 «подані сторонами копії документів, виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо), засвідчуються підписом особи, яка їх виготовила або яка перевірила їх на відповідність оригіналам».

Надані відповідачем докази, а саме: роздруківка «график курсов долара» та довідка ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК», не відповідають умовам договору, тому не можуть бути прийняті, як належні та допустимі докази у розумінні ст.ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, згідно з п.3.4 договору частково оплату товару може бути здійснено шляхом зарахування зустрічних вимог сторін за вчиненими між ними правочинами. А саме сума 834750,00грн. (еквівалент 52500,00 доларів США), з урахуванням ПДВ, може бути зарахована як виконання ТОВ «Бізон-Імпорт» його грошового зобов'язання перед ТОВ «Айдар», передбаченого договором купівлі-продажу №ААС-002/2014 від 01.12.2014р. від 01.12.2014р., укладеного між ТОВ «Бізон-Імпорт» його грошового зобов'язання перед ТОВ «Айдар». Факт зарахування зустрічних вимог сторін закріплюється угодою про взаємозалік, що підписується сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема: зарахуванням зустрічної однорідної вимоги.

Частиною 3 ст. 203 Господарського кодексу України визначено, що господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

На виконання визначеного пункту договору 31.12.2014р. сторонами підписано таку угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог та проведено взаємозалік на суму 834750,00, що є еквівалентом 52500, 00 доларів США, це зазначено як у договорі, так і у самій угоді.

Таким чином, станом на 31.12.2014р. відповідачем сплачено 102920,79 доларів США + 52500 доларів США= 155420,79 доларів США. Натомість, сума товару складає 175 000,00 доларів США.

З огляду на наведене, залишок заборгованості станом на 31.12.2014р. складає 175 000,00 доларів США - 155420,79 доларів США=19579,21 доларів США.

Взаємозалік однорідних вимог проведено сторонами 31.12.2014р., першою доступною датою, що передує дню сплати є 29.12.2014р. Станом на 29.12.2014р. курс 1 долару США становив 19,4грн., що вбачається з сайту визначеному в договорі.

Таким чином, сума заборгованості у гривневому еквіваленті складає 19579,21 доларів США х 19,4= 379836,67грн.

Водночас, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість станом на 12.03.2015р. та зазначає, що у гривневому еквіваленті сума основної заборгованості складає 422910,94грн., у зв'язку з тим, що курс 1 долара США станом на 11.03.2015р. становить 21,6грн.

Судова колегія не може погодитися з такими доводами позивача, оскільки умовами договору визначено, що розмір відповідного платежу на дату оплати визначається виходячи з валютного еквіваленту ціни за курсом Міжбанку, що встановлений на першу доступну дату, що передує дню оплати.

Частиною 2 статті 533 Цивільного кодексу України визначено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що позивач не має право на стягнення з відповідача суми заборгованості станом на 12.03.2015р., оскільки договором визначено за яку саме дату визначається валютний еквівалент гривні за курсом Міжбанку.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає що з відповідача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 379836,67грн., яка є еквівалентом 19 579,21 доларів США.

Водночас, колегія суддів не погоджується з доводами апелянта щодо необґрунтованого застосування курсу 1 долару США у розмірі 20,2грн., оскільки відповідно до п. 3.3. договору між сторонами не підписувався акт про збільшення вартості товару, у зв'язку з тим, що цей пункт договору передбачено лише з метою забезпечення бухгалтерського та податкового обліку господарських операцій.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції не приймаються посилання апелянта відносно того, що ним було переплачено вартість товару, оскільки сума у видатковій накладній та акту-приймання передачі є більшою ніж сума у договорі. З умов договору вбачається, що поставка оформлюється підписанням саме актів приймання передачі та видаткової накладної які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є первинними документами, які містить відомості про господарську операцію, підтверджують її здійснення та є належними доказами у справі. Зобов'язання по передачі товару вважаються виконаними продавцем після приймання обумовленої договором кількості та якості товару покупцем, а саме підписанням накладних. Як встановлено судом, зазначені документи підписано представником відповідача за довіреністю без зауважень та заперечень, крім того, ці документи були скріплені печаткою підприємства.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача за період з 01.01.2015р. по 12.03.2015р. пені у розмірі 20905,512грн.

Згідно п.1, п.3 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6.2 договору визначено, що при порушенні строків оплати товару покупець сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожний день прострочення.

Колегія суддів перевіривши арифметичний розрахунок суми пені, погоджується з висновком господарського суду Харківської області про задоволення даної вимоги у розмірі 20905,512грн.

Враховуючи вищевикладене та здійснивши повний перегляд справи, апеляційний господарський суд вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовано фактичні обставини справи, тому рішення господарського суду Харківської області від 12.05.2015р. у справі №922/1609/15 підлягає зміні, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Айдар», с.Красне Поле Луганської області - частковому задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на сторін пропорційно заявлених вимог.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Айдар», с.Красне Поле Луганської області на рішення господарського суду Харківської області від 12.05.2015р. у справі №922/1609/15 задовольнити частково.

Рішення господарського суду суду Харківської області від 12.05.2015р. у справі №922/1609/15 - змінити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Айдар" (92410, Луганська область, Марківський район, с. Красне Поле, вул. Шкільна, 10, Код ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізон-Імпорт" (70600, Запорізька область, м. Пологи, вул. Зарічна, 55А, Код , р/р 9523 в ПАТ "Креді агріколь Банк", МФО 300614) суму основного боргу в розмірі 379836,67грн. яка станом на 31.12.2014р. є еквівалентом 19 579,21 доларів США. та судовий збір за подання позовної заяви в сумі 8014,84 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізон-Імпорт" (70600, Запорізька область, м. Пологи, вул. Зарічна, 55А, Код , р/р 9523 в ПАТ "Креді агріколь Банк", МФО 300614) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Айдар" (92410, Луганська область, Марківський район, с. Красне Поле, вул. Шкільна, 10, Код ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 430,74грн.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний наказ про примусове виконання Постанови Донецького апеляційного господарського суду від 22.06.2015р., оформивши його у відповідності до приписів Закону України "Про виконавче провадження".

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий Н.В. Ломовцева

Судді: Т.М.Колядко

О.А.Скакун

Надруковано 5 прим.:

2прим.-Позивачу;

1прим.-Відповідачу;

1прим.-У справу;

1прим.-ДАГС;

1прим.-ГСХО.