ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2015 р. Справа № 911/1700/15

Господарський суд Київської області у складі судді Черногуза А.Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Державного підприємства Ізюмський приладобудівний завод до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Техімпекс» про стягнення суми,

за участю представників:

позивача: ОСОБА_1 (дов. № 1814 від 08.06.2015);

відповідача: ОСОБА_2 (дов. б/н від 05.01.2015), ОСОБА_3 (дов. б/н від 30.01.2015).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Державного підприємства Ізюмський приладобудівний завод до Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича компанія Техімпекс про стягнення суми.

Ухвалою господарського суду Київської області від 23.04.2015 порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 02.06.2015.

Ухвалою від 02.06.2015 розгляд справи відкладено на 16.06.2015.

16.06.2015 через канцелярію господарського суду Київської області надійшла заява відповідача про затвердження мирової угоди в частині щомісячного повернення відповідачем суми боргу. В задоволенні вказаної заяви суд відмовив з підстав того, що вказана заява підписана лише відповідачем, а також, оскільки суду не надано підписаного сторонами примірнику мирової угоди.

16.06.2015 через канцелярію господарського суду Київської області надійшла заява позивача про зміну предмету позову в порядку ст. 22 Господарського процесуального кодексу України. Вказана заява прийнята судом, а відтак позовні вимоги розглядаються в їх кінцевій редакції, а саме стягнення з відповідача 731735,44 грн вартості непоставленого товару, 7317,35 грн пені, 51221,48 грн штрафу.

В судовому засіданні 16.06.2015 оголошено перерву до 22.06.2015.

В судовому зсіданні 22.06.2015 суд заслухав пояснення представника позивача, він підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач проти позову заперечував.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 Господарського процесуального кодексу України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. (Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»)

Враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про судове засідання та те, що реалізація норми ст. 38 Господарського процесуального кодексу України щодо витребування господарським судом у сторін документів і матеріалів, необхідних для вирішення спору, безпосередньо залежить від субєктивної реалізації сторонами їх диспозитивного права подавати та витребовувати через суд докази, а також враховуючи положення п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, який визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом в межах наданих повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

В судовому засіданні 22.06.2015 суд, після виходу з нарадчої кімнати в порядку ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

Установив:

22.05.2012 між Державним підприємством Ізюмський приладобудівний завод (початковий кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича компанія Техімпекс (новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги № 48, відповідно до п.п. 1.1., 1.2. якого початковий кредитор передає належне йому право вимоги у відповідності до договору № 1129 від 10.12.2008 (основний договір), що укладений між ним і ВАТ «Чернігівський Завод Радіоприладів» (боржник), а новий кредитор приймає право вимоги, що належить початковому кредитору згідно основного договору. За цим договором новий кредитор набуває прав початкового кредитора в зобовязаннях, що виникли при виконанні основного договору в обсязі та на умовах, що існують на момент укладання даного договору, а сааме погашення боргу за відвантажену згідно договору № 1129 від 10.12.08 продукцію на суму 1314380,50 грн.

За передане право вимоги до боржника по основному договору новий кредитор поставляє початковому кредитору товари на суму боргу, а саме на суму 1314380,50 грн. Перелік товарів, що будуть поставлені визначається в додаткових угодах до даного договору (п. 2.1. договору).

Відповідно до п.п. 2.2., 3.2.1. договору новий кредитор зобовязується на протязі 3 банківських днів після укладення даного договору укласти додаткову угоду та поставити вказаний в ній товар до 31.12.2012.

22.05.2012 між Державним підприємством Ізюмський приладобудівний завод (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича компанія Техімпекс (постачальник) було укладено договір поставки продукції № 2935, відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобовязується виготовити та поставити, а покупець одержати та оплатити продукцію в кількості, номенклатурі та терміни, вказані в специфікації (додаток № 1), яка є невід'ємною частиною цього договору.

Ціни на товар, що постачається за цим договором вказані в додатку № 1 до цього договору і встановлюються в гривнях. Сума договору складає 1314380,50 грн.

На виконання умов договору, постачальником було передано покупцю товар відповідно до видаткових накладних від 07.06.2012, від 16.07.2012, від 17.07.2012, від 27.07.2012 на загальну суму 582645,06 грн. Крім того, сторонами було складено акти зарахування зустрічних однорідних вимог від 07.06.2012 та від 31.07.2012. В останньому сторони підтвердили залишкову суму заборгованості на постачання товарів постачальника перед покупцем 731735,44 грн.

Господарський суд зазначає, що цивільні права і обовязки виникають з підстав, встановлених ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України, а саме безпосередньо з правочинів, господарських договорів та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори) тобто погодженою дією двох або більше сторін.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 265 ГК України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Дана норма кореспондується зі ст. 712 ЦК України, відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 530, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст.ст. 251, 252 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Так, позивач зазначає, що за умовами договорів про відступлення права вимоги № 48 від 22.05.2012 та поставки продукції № 2935 від 22.05.2012 відповідач зобовязався поставити позивачу товар загальною вартістю 1314380,50 грн, свого обовязку з поставки у повному обсязі не виконав, а оскільки домовленість про поставку товару була досягнута в рахунок оплати за передане відповідачу право вимоги, і сторонами було чітко встановлено його вартість, просить стягнути різницю між вартістю договору та вартістю поставленого товару, а саме 731735,44 грн.

Відповідач, заперечуючи проти позову зазначає, що має місце прострочення кредитора, оскільки хоча умовами договору поставки було передбачено укладення специфікації із зазначенням кількості, номенклатури та термінів, а також ціни поставки, такої специфікації сторонами укладено не було, жодних заявок, листів, замовлень на поставку позивачем також не надавалось, а відтак, відповідачем не прострочено строку виконання зобовязання, оскільки позивачем не було забезпечено умов такого виконання.

Суд не приймає заперечення відповідача, виходячи з наступного. Так, сторонами не було укладено специфікації до договору, а відповідачем здійснювались часткові поставки відповідно до видаткових накладних від 07.06.2012, від 16.07.2012, від 17.07.2012, від 27.07.2012. Вказані накладні розцінюються судом як фактичне погодження сторонами ціни, номенклатури, строків поставок товару без будь-яких передуючих цьому документів, а відтак засвідчують схвалення сторонами такого порядку, та таким чином, спростовують твердження відповідача про неможливість поставляти товар внаслідок прострочення кредитора.

Крім того, факт наявності заборгованості було підтверджено в акті від 31.07.2012.

Крім того, судом встановлено, що відповідно до актів зарахування зустрічних однорідних вимог від 20.06.2012 та від 26.04.2013, укладених між Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича компанія Техімпекс та ВАТ «Чернігівський Завод Радіоприладів», боржник повністю погасив заборгованість перед новим кредитором.

Вказані обставини (передача права вимоги) розцінюються судом як фактична передоплата позивача відповідачу за товар.

Відповідно до ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Позивач звертався до відповідача з претензією № 3617 від 30.10.2014 в якій просив або поставити недопоставлений товар на суму 731735,44 грн або відшкодувати заборгованість у вказаній сумі. Вказана претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Враховуючи наведене, суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача 731735,44 грн боргу обґрунтованою, документально підтвердженою, відповідачем не запереченою та не спростованою, а відтак такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 7317,35 грн пені на договору, 51221,48 грн штрафу на підставі ст. 231 Господарського кодексу України.

Відповідно до п. 9.1. договору поставки у випадку порушення термінів, вказаних в специфікації (додаток № 1) постачальник сплачує покупцю неустойку в розмірі 0,1% від вартості несвоєчасно поставленої продукції за кожний день прострочення, але не більше 8% її вартості.

Так, оскільки сторонами в договорі не було чітко визначено строків поставки продукції, а специфікація (додаток № 1) не складалась, то безпідставним нарахування пені та штрафу. Крім того, положення ст. 231 Господарського кодексу України не можуть застосовуватися до правовідносин між сторонами. З підстав чого, у задоволенні вказаних вимог суд відмовляє.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відтак, сторони звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних, в порядку ст. 38 ГПК України, сторонами доказів.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Техімпекс» () на користь Державного підприємства «Ізюмський приладобудівний завод» () 731735,44 грн боргу, а також 14634,71 грн судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ.

Повний текст рішення складено 26.06.2015.

Суддя А.Ф. Черногуз