РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2015 року Справа № 902/716/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Крейбух О.Г. , суддя Демянчук Ю.Г.

при секретарі Новоселецький І.А.

за участю представників сторін:

позивача: представник не з'явився;

відповідача 1: представник не з'явився;

відповідача 2: представник не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 торгово-промислової палати на ухвалу господарського суду Вінницької області від 25.05.15р. у справі № 902/716/15 (суддя Говор Н.Д.)

за позовом ОСОБА_1 торгово-промислової палати

до відповідача 1: Приватного підприємства "Біофармамед"

до відповідача 2: Ленінського відділу державної виконавчої служби в ОСОБА_1 міського управління юстиції

про зняття арешту

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Вінницької області у справі №902/716/15 від 25.05.15р. у прийнятті позовної заяви №23/01/257 від 20.05.15 відмовлено. Позовні матеріали повернуто позивачу. Повернуто з Державного бюджету ОСОБА_1 торгово-промисловій палаті у відповідності з п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір судовий збір у сумі 1218 грн., перерахований за платіжним дорученням № 563 від 05.05.2015р. на суму 1218 грн..

Ухвала місцевого господарського суду мотивована тим, що враховуючи те, що питання про зняття арешту з майна може вирішуватись в позовному провадженні господарським судом тільки в разі наявності спору про право на таке майно, який в даному випадку відсутній, та за позовом до стягувача і боржника, а не до виконавчої служби, процесуальні передумови для розгляду позовної заяви ОСОБА_1 торгово-промислової палати в господарському суді відсутні.

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 торгово-промислова палата звернулася до Рівненського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції від 25.05.15р. у справі 902/716/15 та передати справу на розгляд господарського суду Вінницької області.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню. Крім того, апелянт, як на підставу скасування рішення суду першої інстанції, посилається на те, що відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв чи скарг, оформлених відповідно до процесуального закону, є порушенням права на судовий захист, яке відповідно до статті 64 Конституції України не може бути обмежене. Висновок суду з приводу відмови в прийнятті позовної заяви, оскільки відповідачем по справі зазначений орган ДВС, є безпідставним, оскільки стаття 60 Закону України "про виконавче провадження " не містить такої обмежуючої умови одночасного розгляду вимог про право і зняття арешту, а навпаки, закон визначає можливість зняття арешту за рішенням суду і в інших випадках незавершеного виконавчого провадження, тобто не тільки в разі наявності спору про право. ГПК не передбачає права судді на таку відмову з тих мотивів, що позов поданий до підприємства або організації, які не є належними відповідачами з такого спору. Право власності ОСОБА_1 ТПП на нерухоме майно (земельну ділянку та адмінбудинок) було визнане рішенням господарського суду Вінницької області від 14.01.2015р. На момент розгляду даної справи ОСОБА_1 ТПП не було відомо про наявність арешту на все майно боржника. Тому вимоги про зняття арешту з даного майна не заявлялися в процесі розгляду справи. Відмовляючи в прийнятті позовної заяви з підстави, що така заява не підлягає розгляду господарськими судами України, суддя протирічить чинним нормам законодавства та висновкам пленуму Вищого господарського суду України, та, навіть, не зазначає, в порядку якого судочинства має бути вирішено даний спір.

Представником відповідача 2 подано пояснення щодо апеляційної скарги, відповідно до яких покладається на розсуд суду при прийнятті рішення по розгляду апеляційної скарги та просить провести розгляд апеляційної скарги по справі №902/716/15 без участі представника Ленінського відділу державної виконавчої служби в ОСОБА_1 міського управління юстиції.

Відповідач 1 не скористався правом подачі письмового відзиву на апеляційну скаргу, що у відповідності ч.2 ст. 96 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду судового акту.

Представники сторін у судове засідання не з'явиличя, про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 51-52).

В судовому засіданні з'ясовано, що зворотне повідомлення про надіслання ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження із зазначенням дати та часу судового засідання, яка направлялась на адресу приватного підприємства "Біофармамед" повернулося до суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (а. с. 58-60).

Як роз'яснив Пленум Вищого господарського суду України у п. п. 3.9.1., 3.9.2. Постанови від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог ч. 1 ст. 64 та ст. 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Поряд з цим, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що 24.06.2015р. на електронну адресу суду надійшло клопотання ОСОБА_1 торгово-промислової палати від 24.0.62015р. №23/01/345 про перенесення розгляду справи на іншу дату у зв'язку з неможливістю прийняття участі в судовому засіданні представника палати ОСОБА_2 через її хворобу.

Відповідно до п.3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

Застосовуючи у відповідності до част.1 ГПК України, ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справи част.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989 року Європейського суду з прав людини у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Окрім того, будь-яких доводів щодо поважності причин неможливості явки в судове засідання 25.06.2015 року у клопотанні не наведено, доказів в підтвердження зазначених обставин до клопотання не додано.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи наведене, а також приписи ч. 3 ст. 22 ГПК України, за якою сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного й об'єктивного дослідження всіх обставин справи, колегія суддів відхиляє клопотання ОСОБА_1 торгово-промислової палати.

Оскільки явка сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалася, представники належним чином були повідомлені про день, час і місце розгляду апеляційної скарги, враховуючи строки розгляду апеляційної скарги, визначені статтею 102 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі представників сторін.

За таких обставин, враховуючи положення статті 121 Господарського процесуального кодексу України, заява розглядається за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Рівненський апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що ухвалу господарського суду Вінницької області від 25.05.15р. у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу скаржника - без задоволення, виходячи з наступного.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх у сукупності, колегією суддів апеляційної інстанції взято до уваги наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.01.2008р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" та Приватним підприємством "Біофармамед" було укладено Генеральний договір про здійснення кредитування №050/35-627, згідно якого кредитор зобов'язався надавати позичальнику грошові кошти у гривнях та/або доларах США, Євро, в межах загального ліміту, що дорівнює або є еквівалентом за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановлених Національним банком України станом на дату укладення Генерального договору, 2 000 000,00 грн. на умовах визначених цим договором та Додаткових угод до нього, а позичальник зобов'язався повертати кредит у строки та на умовах, визначених Генеральним договором та Додатковими умовами до нього. Кредитування здійснюється протягом періоду з 17 січня 2008 року по 05 січня 2018 року включно.

17.01.2008 року між Кредитором та Позичальником було укладено Додаткову угоду №050/35-628 до Генерального договору, відповідно до якої Банк надав Кредит у формі не відновлювальної кредитної лінії окремими частинами, зі сплатою 14,5 % річних та комісій, види, розміри та строки сплати яких визначені в п.6 цієї Додаткової угоди, в межах максимального ліміту заборгованості 2 000 000,00 (два мільйони) гривень кредиту протягом І-ІІ кварталів 2008 року.

17.01.2008 року у якості забезпечення виконання зобов'язань за Генеральним договором та додатковими угодами до нього, між Банком та ПП "Біофармамед" було укладено іпотечний договір №050/1-25, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_1 міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрованим за №209 (надалі по тексту - «Іпотечний договір»).

Відповідно до умов Іпотечного договору Відповідач-1 («Іпотекодавець») передав в іпотеку Банку («Іпотекодержателю») в якості забезпечення виконання Іпотекодавцем зобов'язання за Генеральним договором №050/35-627 від 17 січня 2008 року та Додаткової угоди №050/35-628 від 17 січня 2008 року до Генерального договору, наступне нерухоме майно (надалі по тексту -«Предмет іпотеки»):

- адмінбудинок, що знаходиться за адресою: місто Вінниця, вулиця Свердлова, 7а (сім «а»), що розташований на земельній ділянці, яка належить Іпотекодавцю на праві власності, та складається з приміщень: літ. «А» - І поверх - пр..№1: з №1 по №23, загальною площею 621,9 кв.м., належить Іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності №354, виданого виконкомом ОСОБА_1 міської ради 13 вересня 2007 року, зареєстрованого БТІ 12 жовтня 2007 року в реєстровій книзі №17 за реєстровим №926;

- земельну ділянку площею 0,1290 га, кадастровий номер якої :02:061:0006, розташована за адресою: місто Вінниця, вулиця Свердлова, 7а (сім «а»), яка належить Іпотекодавцю відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №957304, виданого 29 березня 2007 року ОСОБА_1 міською радою, зареєстрованого за №20 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування землею, договорів оренди землі; цільове призначення земельної ділянки - рекреаційне (туристичні, культурно-оздоровчі та спортивні потреби).

У зв'язку з невиконанням Позичальником умов Генерального договору та додаткових угод до нього, виникла заборгованість, і Банк в 2010 році звернувся до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків з позовом про стягнення з ПП "Біофармамед" заборгованості за Кредитом.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 05.07.2010р. у справі № 600/10 позовні вимоги ПАТ "Укрсоцбанк" задоволені повністю та вирішено стягнути з Приватного підприємства «Біофармамед» заборгованість в розмірі 2 238 466,96 (два мільйони двісті тридцять вісім тисяч чотириста шістдесят шість) гривень 96 копійок та 22 784,67 грн. витрат, пов'язаних з вирішенням спору третейським судом.

На виконання вказаного рішення Господарським судом м. Києва був виданий наказ від 16.06.2011 р. № 2/79 про примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду, яке набрало законної сили 05.07.2010 р.

Даний наказ господарського суду м. Києва був надісланий до Ленінського відділу державної виконавчої служби ОСОБА_1 міського управління юстиції, де знаходився на виконанні з липня 2011 року по жовтень 2014 року.

Під час примусового виконання наказу господарського суду 10.01.2012 року державним виконавцем було винесено постанову про накладення арешту на все майно боржника ПП «Біофармамед», в тому числі майно, що є предметом іпотеки, та оголошено заборону на його відчуження.

В Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за №345535443 внесено запис про обтяження за реєстраційним номером 12047729.

Протягом майже трьох років рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 05.07.2010р. Державною виконавчою службою не було виконане, арештоване майно не реалізоване, заборгованість не стягнута.

Постановою заступника начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби ОСОБА_1 міського управління юстиції ОСОБА_4 від 24.10.2014р. наказ господарського суду м. Києва №2/79 від 16.06.2011р. про стягнення з ПП «Біофармамед» на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 2 238 466,96 грн. заборгованості та 22 784,67 грн. витрат, пов'язаних з вирішенням спору третейським судом, повернуто стягувачу в зв'язку з неможливістю реалізації майна боржника із-за відсутності визначених тендером спеціалізованих організацій, які можуть здійснювати реалізацію даного майна.

26.12.2014 року між ОСОБА_1 торгово-промисловою палатою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Арма Факторинг» (код за ) було укладено договір комісії №26-12/14-к на вчинення в інтересах ОСОБА_1 ТПП правочинів щодо придбання у ПАТ «Укрсоцбанк» (Первісний кредитор) прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення, укладеними Первісним кредитором та позичальником - ПП «Біофармамед».

30.12.2014 року між ОСОБА_1 торгово-промисловою палатою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Арма Факторинг» було укладено також Договір про відступлення прав вимоги за Іпотечним договором № 050/1-25 від 17.01.2008 року, укладеним між ПАТ "Укрсоцбанк" та ПП «Біофармамед».

За вказаними договорами до ОСОБА_1 торгово-промислової палати (нового кредитора) перейшли всі права кредитора та іпотекодержателя, якими володів первісний кредитор ПАТ "Укрсоцбанк".

Рішенням господарського суду Вінницької області від 14.01.2015р. по справі №902/1675/14 за позовом ОСОБА_1 торгово-промислової палати до Приватного підприємства «Біофармамед», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Ленінського відділу державної виконавчої служби ОСОБА_1 міського управління юстиції, про звернення стягнення на предмет іпотеки, визнано за ОСОБА_1 торгово-промисловою палатою право власності на адмінбудинок, що знаходиться за адресою: Україна, Вінницька область, місто Вінниця, вулиця Свердлова, 7а (сім «а»), загальною площею 621,9 кв.м. та земельну ділянку площею 0,1290 га, кадастровий номер якої :02:061:0006, місцезнаходження земельної ділянки: Україна, Вінницька область, місто Вінниця, вулиця Свердлова, 7а (сім «а»).

Отже, ОСОБА_1 ТПП, будучи новим кредитором та іпотекодержателем, відповідно до ст.37 Закону України "Про іпотеку", набула право власності на предмет іпотеки за рішенням суду.

Під час розгляду даної справи господарським судом представником Ленінського відділу ДВС ОСОБА_1 МУЮ було повідомлено, що будь-які виконавчі документи на виконанні Ленінського відділу ДВС відсутні.

Рішення господарського суду Вінницької області набрало законної сили 30.01.2015р.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Однак, під час звернення ОСОБА_1 ТПП до Реєстраційної служби ОСОБА_1 міського управління юстиції із заявою про державну реєстрацію прав на земельну ділянку по вул. Свердлова, 7а, було з'ясовано, що відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна наявний арешт на все майно Іпотекодавця ПП "Біофармамед", за яким зареєстровано право власності на дану земельну ділянку.

Накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна, ним також порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

У зв'язку з вказаним арештом державним реєстратором Державної реєстраційної служби України ОСОБА_5 25 березня 2015 року було відмовлено ОСОБА_1 ТПП у державній реєстрації права власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: Вінницька область, м. Вінниця, вулиця Свердлова, 7а (сім «а»), кадастровий номер земельної ділянки :02:061:0006.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 14.01.2015р. по справі №902/1675/14 визнано за ОСОБА_1 торгово-промисловою палатою право власності на адмінбудинок, що знаходиться за адресою: Україна, Вінницька область, місто Вінниця, вулиця Свердлова, 7а (сім «а»), загальною площею 621,9 кв. м. та земельну ділянку площею 0,1290 га, кадастровий номер якої :02:061:0006, місцезнаходження земельної ділянки: Україна, Вінницька область, місто Вінниця, вулиця Свердлова, 7а (сім «а»).

При розгляді господарської справи №902/1675/14 приймали участь ті самі особи, що зазначені сторонами по даній справі.

Оцінюючи правильність прийнятого судового рішення, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Частиною 3 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом.

У разі наявності письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності-суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов'язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований (ч. 4 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження").

В усіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду (ч. 5 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження").

У п. 11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" зазначено, що господарським судам підвідомчі на загальних підставах справи зі спорів, пов'язані з визнанням права на майно, на яке накладено арешт, і про зняття з нього арешту та з розглядом позовів до юридичної особи, яка зобов'язана здійснити стягнення коштів з боржника у разі невиконання рішення з вини цієї юридичної особи (статті 60 і 87 Закону України "Про виконавче провадження"), - за умови, коли сторонами у судовому процесі є підприємства чи організації у розумінні статті 1 ГПК.

Пункти 9, 9.1 постанови Пленум Вищого господарського суду України від 17.10.2012, № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" роз'яснюють, що у вирішенні питань, пов'язаних із застосуванням статті 121-2 ГПК, господарським судам слід мати на увазі таке. За змістом цієї статті ГПК скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів розглядає виключно місцевий господарський суд, яким відповідну справу розглянуто у першій інстанції, тобто той господарський суд, що видав виконавчий документ (наказ чи ухвалу), і в тому ж складі суду (якщо цьому не перешкоджають об'єктивні обставини, як-от звільнення судді, його захворювання, перебування у відпустці тощо).

У п. 9.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" вказано, що у розгляді скарг стягувача чи боржника на дії органу Державної виконавчої служби, пов'язані з арештом і вилученням майна та його оцінкою, господарський суд перевіряє відповідність цих дій приписам статей 57, 58 Закону України "Про виконавче провадження".

Вимоги інших осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, реалізується шляхом подання ними з додержанням правил підвідомчості (стаття 12 ГПК) позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним з підстав, передбачених законом. Орган Державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися господарським судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Відповідно до ст. 21 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу.

Позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Відповідачами є підприємства та організації, яким пред'явлено позовну вимогу.

Тобто сторонами в господарському процесі є учасники спірного матеріального правовідношення.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду попередньої інстанцій щодо відсутності правових підстав для задоволення позову, оскільки вимоги позивача, як боржника у виконавчому провадженні, пов'язані з арештом майна, не можуть бути задоволені шляхом подання позову до стягувачів. Такі вимоги можуть бути предметом розгляду в порядку оскарження дій чи бездіяльності органу Державної виконавчої служби та скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів розглядає виключно місцевий господарський суд, яким відповідну справу розглянуто у першій інстанції, тобто той господарський суд, що видав виконавчий документ (наказ чи ухвалу), і в тому ж складі суду (якщо цьому не перешкоджають об'єктивні обставини, як-от звільнення судді, його захворювання, перебування у відпустці тощо).

Висновки, які зроблені судом першої інстанції з приводу відмови у прийнятті позовної заяви, відповідають чинному законодавству.

З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону.

Враховуючи наведене, Рівненський апеляційний господарський суд вважає, що ухвала господарського суду першої інстанції прийнята з врахуванням всіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 - 106 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 торгово-промислової палати від 29.05.15р. залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Вінницької області від 25 травня 2015 року у справі №902/716/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №902/716/15 повернути господарському суду Вінницької області.

Головуючий суддя Юрчук М.І.

Суддя Крейбух О.Г.

Суддя Демянчук Ю.Г.