ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

09.06.2015р. Справа № 917/804/15

за позовом Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва міської ради, вул.Московська,14, м.Дніпродзержинськ, Дніпропетровська область,51900

до Приватного підприємства "САП плюс СК", вул.Петра Юрченка, 32/7, кв. 30, м. Полтава, Полтавська область,36007

про стягнення 1839 694.37 грн.

суддя Іваницький Олексій Тихонович

секретар судового засідання Олефір О.І. представники сторін:

від позивача: Вишнякова О.В. дов. №10-10/105/15 від 20.04.2015р.

від відповідача: не з"явився

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна заява про стягнення 1839 694.37 грн., за договором № 209-14 від 15.10.2014 року, із яких: попередня оплата - 1190920,20 грн., інфляційні нарахування 490659,12 грн., пеня - 147152,06 грн., 10 962,99 грн. - 3% річних грн.

04.06.2015 року за вхідним №8413(канцелярії суду) від представника позивача надійшли додаткові докази по суті предмету спору. Суд подані докази прийняв, розглянув та залучив до матеріалів справи.

09.06.2015р. за вх. канцелярії суду №8691 від представника позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог.

Відповідно до ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Суд розцінює дану заяву як зменшення розміру позовних вимог та приймає її до розгляду в даному позовному провадженні як таку, що подана відповідно до чинних процесуальних норм. Спір розглядається в межах предмету спору в редакції наведеної заяви. При цьому судом враховано п. 3.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив, відзив на позовну заяву не подав, ухвали суду від 16.04.2015 року та від 04.06.2015р. які були направлені на адресу відповідача вказану в позовній заяві (вул.Петра Юрченка, 32/7, кв. 30, м. Полтава, Полтавська область,36007) повернулися на адресу суду з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до пункту 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і повернуто підприємством зв'язку з посиланням на закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Оскільки судом були виконані вказані норми, відповідач вважається повідомленим про час та місце розгляду справи.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, суд не оцінює вказані обставини як підставу для подальшого відкладення розгляду справи. Спір розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши і оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, а також за результатами оцінки поданих сторонами господарського процесу доказів, у нарадчій кімнаті суд задовольняє позовні вимоги виходячи з наступного:

між Департаментом житлово-комунального господарства та будівництва Дніпродзержинської міської ради та Приватним підприємством "САП плюс СК" 15 жовтня 2014р. було укладено Договір № 207-14 про закупівлю товарів (робіт, послуг) за державні кошти (далі - Договір).

За умовами Договору, Приватне підприємство "САП плюс СК" (постачальник) зобов'язувалося придбати та поставити товар, а Департамент житлово-комунального господарства та будівництва Дніпродзержинської міської ради (покупець) зобов'язувався прийняти та оплатити поставку товару.

Відповідно до п. 1.1, п. 1.2 Договору та Специфікації, найменування предмету договору - автомобілі спеціального призначення - комбіновані дорожні машини, ціна та кількість визначена у специфікації, що додається до Договору і є його невід'ємною частиною.

Згідно з п. 3.2 Договору та Протоколом узгодження загальна сума Договору складає 3 969 734,00 грн.

Пунктом п. 4.1 Договору визначено, що кінцева оплата за придбання товару здійснюється після підписання сторонами акту приймання-передачі, форма оплати - безготівкова на підставі виставленого рахунку.

Керуючись постановою Кабінету міністрів України від 23.04.2014 р. № 117 "Про здійснення попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти", сторони прийшли до згоди, що покупець перераховує постачальнику грошові кошти у вигляді передплати 30% на придбання основних засобів. Постачальник зобов'язується використати отриману передплату на придбання основних засобів протягом місяця з дня її отримання, повернути невикористаний аванс до 15 грудня поточного року та поставити основні засоби протягом поточного бюджетного року (п. 4.7 Договору).

Відповідно п. 5.1 Договору, строк поставки - не пізніше 31.12.2014 р.

Пунктом 7.1 Договору визначено, що відповідальність сторін за неналежне виконання договору встановлюється цим Договором та згідно з діючим законодавством .

Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до 31.12.2014 р., а в частині проведення розрахунків діє до повного їх здійснення (п. 10.1 Договору).

Відповідно до наданого позивачем платіжного доручення №4 від 29.10.2014р. Департамент перерахував на рахунок ПП " САП плюс СК" попередню оплату в розмірі 1 190 920,20 грн.

22.12.2014 р. позивачем на адресу відповідача було направлено претензію № 1010/394-14вих з вимогою повернути суму попередньої оплати в термін до 31.12.2014 р..

За даними позивача на момент подання позову до суду відповідач свої зобов'язання щодо поставки товару не виконав, передоплату не повернув.

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Враховуючи правову природу укладеного договору, кореспондуючи права та обов'язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з договору поставки.

Відповідно ст. 712 Цивільного Кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. За приписами ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона-постачальник, зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій сторони - покупцеві товар, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Стаття 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до п. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав зобов'язання за вищезазначеним Договором поставки щодо здійснення ним попередньої оплати. Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань за вказаним Договором поставки та приписів ст. 662, ст. 663 Цивільного кодексу України не поставив позивачу товар у встановлені у Договорі поставки строки, суму передоплати не повернув. Дана обставина відповідачем не спростована.

Отже, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 1 190 920,20 грн. неповернутої передоплати підтверджені документально, відповідають нормам матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. При цьому судом враховано відсутність клопотання позивача про вихід за межі позовних вимог та допущену ним описку при зазначенні розміру пред'явленої до стягнення суми попередньої оплати.

За приписами ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Пункт 3 статті 549 Цивільного кодексу України визначає, що пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України грошовим зобов'язанням є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору (п. 1.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Департаментом нарахована приватному підприємству ПП " САП плюс СК" пеня за період з 16.12.2014р. по 06.04.2015р. в розмірі 147152,06 грн.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 147152,06 грн., суд прийшов до висновку, що останній підлягає задоволенню (розрахунок суми пені здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 8.1.5").

Після проведення перевірки наданого позивачем розрахунку позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 10 962,99 грн. та індексу інфляції в сумі 490659,12 грн., суд визнає їх правомірними (розрахунок здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга.Еліт 8.1.5" та "НІС" Законодавство").

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 34 ГПК України).

Частиною першою статті 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень статті 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Позивач відповідно до статей 32-34,36,38 ГПК України надав належні докази, довів обставини на які він посилався як підставу своїх вимог та обґрунтував які дають підставу суду позов задовольнити частково.

Після виходу з нарадчої кімнати суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення яким позовні вимоги задоволено повністю.

Судові витрати відповідно до статті 49 ГПК України покладаються на Відповідача.

Враховуючи викладене, матеріали справи, обставин справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши і оцінивши подані додаткові докази, керуючись статтями 4 - 47, 22, 28, 32 - 34, 36, 43, 44 - 45, 471, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, у нарадчій кімнаті, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства "САП плюс СК" (вул. Петра Юрченка, 32/7, кв. 30, м. Полтава, 36007, ідентифікаційний код юридичної особи 34802574, р/р № 0036 у Полтавському відділенні ПАТ "Укрінбанк" м. Полтава, МФО 300142) на користь Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Дніпродзержинської міської ради (вул. Москворецька, 14, м. Дніпродзержинськ, 51931, ідентифікаційний код юридичної особи 34827358, МФО 805012, р/р 5312 в ГДК у Дніпропетровській області) заборгованість за Договором №209-14 від 15.10.2014р. в розмірі 1 839 694,37 грн., з яких 1 190 920,20 грн. - попередня оплата, 147 152,06 грн. - пеня, 10 962,99 грн.- 3% річних, 490 659,12 грн. - інфляційних втрат, а також витрати на сплату судового збору в розмірі 9 209,07 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

СУДДЯ Іваницький О.Т.

Повне рішення складено 16.06.2015р.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.