КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2015 р. Справа№ 09-06/2572

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Новікова М.М.

Мартюк А.І.

секретар: Горбунова М.Є.

за участю представників:

позивача: Столярець О.В.;

відповідача: Шимановський А.В.;

Департаменту ДВС Міністерства юстиції України: Харченко О.О.;

розглядаючи у відкритому судовому засіданні

апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Азот"

на ухвалу Господарського суду Черкаської області

від 17.04.2015р., винесену за результатами розгляду

скарги Публічного акціонерного товариства "Азот"

на дії Державної виконавчої служби України щодо накладення

арешту та стягнення коштів боржника

та на ухвалу Господарського суду Черкаської області

від 23.04.2015р., винесену за результатами розгляду

скарги Публічного акціонерного товариства "Азот"

на дії Державної виконавчої служби України щодо призначення

суб'єкта оціночної діяльності

у справі №09-06/2572 (суддя Спаських Н.М.)

за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної

компанії "Нафтогаз України"

до Публічного акціонерного товариства "Азот"

за участю Міністерства юстиції України

про стягнення 181 087 758,56 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 17.04.2015р. у справі №09-06/2572 скаргу відповідача №501-06/151 від 07.04.2015р. (із доповненням від 09.04.2015р. №501-06/161) на постанову Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 01.04.2015р. про арешт коштів боржника було задоволено частково, скасовано постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України від 01.04.2015р. ЗПВ №46591932 про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на рахунок відповідача №0704 у Публічному акціонерному товаристві "ОТП Банк", код фінансової установи 300528, код валюти 980, а також знято арешт з вказаного рахунку. В задоволенні решті вимог скарги відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Черкаської області від 17.04.2015р. у справі №09-06/2572 в частині відмови в задоволенні скарги відповідача та прийняти постанову, якою скаргу задовольнити в повному обсязі та викласти резолютивну частину ухвали наступним чином:

- скасувати постанову державного виконавця від 01.04.2015р. ЗВП №46591932 про арешт коштів боржника;

- визнати дії Державної виконавчої служби України в особі головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України Бойка О.М. відносно стягнення з рахунку відповідача №9388 в Публічному акціонерному товаристві "ОТП Банк" коштів в сумі 22 148 916,30 грн. незаконними;

- зобов'язати Державну виконавчу службу України (її правонаступника) повернути на рахунок відповідача №9388 в Публічному акціонерному товаристві "ОТП Банк" кошти в сумі 22 148 916,30 грн.;

- зняти арешт з коштів відповідача на рахунках в Публічному акціонерному товаристві "ОТП Банк", перелік яких вказаний в апеляційній скарзі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права, серед яких: Закони України «Про оплату праці», «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», ст. 43 Конституції України, ст. 43 Господарського процесуального кодексу України. Зокрема, відповідач наголошував на наступному:

- відповідач надав виписку Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на підтвердження того, що жодних оплат в процесі здійснення фінансово-господарської діяльності з спірного рахунку не проводилось, а кошти накопичувалися;

- поза увагою суду залишилося те, що предметом розгляду в частині вимог скарги, в задоволенні яких було відмовлено, є зняття арешту з коштів, які вже перебувають на єдиному рахунку підприємства та мають цільове призначення;

- для накопичення коштів, які надходять внаслідок господарської діяльності підприємства, відкриття мультивалютного рахунку є необхідним;

- судом не прийнято до уваги факт відсутності у відповідача інших коштів, крім тих, що перебували на поточному рахунку.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 23.04.2015р. у справі №09-06/2572 було відмовлено в задоволенні скарги відповідача від 25.03.2015р. №501-06/124-1029 на постанову про призначення суб'єкта оціночної діяльності від 17.03.2015р.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Черкаської області від 23.04.2015р. у справі №09-06/2572 та прийняти постанову, якою скаргу відповідача задовольнити в повному обсязі, визнати незаконною постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Бойка О.М. від 17.03.2015р. про призначення суб'єктом оціночної діяльності у виконавчому провадженні №44427865 ПП "Аргумент" в особі оцінювача Шевка С.О. та скасувати названу постанову.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального права, зокрема, Закони України „Про виконавче провадження" та «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Інструкції з організації примусового виконання рішень. Відповідач вважає, що оскаржувана ним постанова органу Державної виконавчої служби не містить обґрунтування відносно того, чому суб'єктом оціночної діяльності було обрано ПП "Аргумент", яке запропонував позивач, а відповідачу взагалі не надали можливості запропонувати свою кандидатуру оцінювача.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 15.05.2015р. апеляційні скарги було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 02.06.2015р.

Оскільки відповідачем оскаржені ухвали місцевого господарського суду, винесені в межах однієї справи №09-06/2572, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.06.2015р. апеляційні скарги були об'єднані в одне провадження.

18.05.2015р. через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшли заперечення на апеляційні скарги, в яких він зазначав про необґрунтованість та непідтвердженість скарг належними і допустимими доказами, просив суд в задоволенні апеляційних скарг відмовити.

02.06.2015р. через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від Департаменту державної виконавчої служби надійшло клопотання про заміну відповідача - Державної виконавчої служби України на її правонаступника - Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, а також відкладення розгляду справи на іншу дату.

Вказане клопотання було задоволено судом лише в частині відкладення розгляду справи на іншу дату.

В судове засідання 02.06.2015р. з'явились лише представники сторін. Представник Міністерства юстиції України не з'явився, про поважність причин нез'явлення суд не повідомив.

В судовому засіданні 02.06.2015р. представник позивача подав клопотання про продовження строку розгляду справи відповідно до ст. ст. 69, 102 Господарського процесуального кодексу України.

Вказане клопотання було задоволено судом.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.06.2015р., на підставі ст. ст. 69, 77, 102 Господарського процесуального кодексу України, строк розгляду апеляційних скарг було продовжено на 15 днів, розгляд справи відкладено на 11.06.2015р. При цьому, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зобов'язано надати документи на підтвердження обставин, викладених в клопотанні від 02.06.2015р.

10.06.2015р. через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшли відзиви на апеляційні скарги відповідача, в яких він просив суд залишити скарги без задоволення, а оскаржувані ухвали місцевого господарського суду без змін.

11.06.2015р. через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшли документи на виконання вимог суду, а саме: наказ Міністерства юстиції України №1134/к від 16.04.2015р. «Про затвердження положення про Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України» та вказане положення.

В судовому засіданні 11.06.2015р. представник Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підтримав клопотання про заміну Державної виконавчої служби України її правонаступником - Департаментом Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Представник позивача залишив вирішення клопотання на розсуд суду.

Представник відповідача заперечував проти клопотання Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.06.2015р., на підставі ст. 25 Господарського процесуального кодексу України, клопотання Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було задоволено, здійснено заміну Державної виконавчої служби України її правонаступником - Департаментом Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

В судовому засіданні 11.06.2015р. представник відповідача підтримав апеляційні скарги з викладених у них підстав, просив суд апеляційні скарги задовольнити, скасувати ухвалу Господарського суду Черкаської області від 17.04.2015р. у справі №09-06/2572 в частині відмови в задоволенні скарги відповідача на дії Державної виконавчої служби України щодо накладення арешту і стягнення коштів боржника та задовольнити вказану скаргу в повному обсязі. Окрім того, скасувати ухвалу Господарського суду Черкаської області від 23.04.2015р. у справі №09-06/2572 та прийняти постанову, якою скаргу відповідача на дії Державної виконавчої служби України щодо призначення суб'єкта оціночної діяльності задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні 11.06.2015р. представники позивача та Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України заперечували проти апеляційних скарг відповідача, просили суд залишити скарги без задоволення, а оскаржувані ухвали місцевого господарського суду без змін, як такі, що були прийняті з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні 11.06.2015р. було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (далі - позивач) звернулася до Господарського суду Черкаської області з позовом про стягнення з Відкритого акціонерного товариства "Азот" (далі - відповідач) заборгованості з оплати за поставлений по договору №381-21-06/10-116 від 26.03.2010р. природний газ у загальному розмірі 375 546 983,67 грн. (з них: 368 871 831,51 грн. - основний борг, 4 477 450,29 грн. - пеня, 2 197 701,87 грн. - 3% річних).

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 09.03.2011р. у справі №09-06/2572 позов було задоволено частково, присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 165 337 761,14 грн. основного боргу, 455 770,65 грн. пені, 8 277 997,34 грн. інфляційних нарахувань, 2 914 293,62 грн. 3% річних та 25 736,00 грн. судових витрат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.07.2014р., залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 20.08.2014р., рішення місцевого господарського суду у справі №09-06/2572 було змінено та присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 165 337 761,14 грн. основного боргу, 4 557 706,46 грн. пені, 8 277 997,34 грн. інфляційних втрат, 2 914 292,62 грн. 3% річних.

25.07.2014р. на виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 15.07.2014р. у справі №09-06/2572 були видані накази.

У квітні 2015 року відповідач звернувся до Господарського суду Черкаської області зі скаргою №501-06/151 від 07.04.2015р. на постанову державного виконавця від 01.04.2015р. про арешт коштів, яка прийнята у зведеному виконавчому провадженні. З урахуванням подальших доповнень до скарги (№501-06/161 від 09.04.2015р.), відповідач просив суд:

- скасувати постанову державного виконавця від 01.04.2015р. ЗВП №46591932 про арешт коштів боржника;

- визнати дії Державної виконавчої служби України в особі головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Бойка О.М. відносно стягнення з рахунку відповідача №9388 в ПАТ "ОТП Банк" коштів в сумі 22 148 916,30 грн. незаконними;

- зобов'язати Державну виконавчу службу України (її правонаступника) повернути на рахунок відповідача №9388 в ПАТ "ОТП Банк" кошти в сумі 22 148 916,30 грн.;

- зняти арешт з коштів відповідача на рахунках №9388 та №0704, вказаних у скарзі.

Свої вимоги відповідач обґрунтовує неправомірністю дій державного виконавця щодо арешту коштів на рахунках відповідача, оскільки такі дії унеможливлюють виплату заробітної плати, перерахування нарахованих на фонд оплати праці платежів до бюджетів та виплати лікарняних працівникам за рахунок коштів Фонду з тимчасової втрати працездатності. Після звернення відповідача зі скаргою до суду державною виконавчою службою було списано із арештованих рахунків відповідача більше ніж 22 мільйони гривень, які призначалися для виплати заробітної плати, що суперечить вимогам діючого законодавства.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 17.04.2015р. скаргу відповідача №501-06/151 від 07.04.2015р. (із доповненням від 09.04.2015р. №501-06/161) було задоволено частково, а саме: скасовано постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 01.04.2015р. ЗПВ №46591932 про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на рахунок відповідача №0704 у ПАТ "ОТП Банк" та знято арешт, накладений вищевказаною постановою на рахунок відповідача №0704 у ПАТ "ОТП Банк". При цьому суд виходив з того, що арешт, накладений на рахунок відповідача №0704 у ПАТ "ОТП Банк" порушує соціальні права працівників відповідача, на виплати яких призначені кошти із цього рахунку від Фонду з тимчасової втрати працездатності і працівники підприємства не повинні за рахунок власних коштів по зарплаті та прирівняних до неї платежів, оплачувати борги свого підприємства.

В задоволенні решти вимог скарги відмовлено у зв'язку з їх необґрунтованістю та непідтвердженістю належними доказами.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду, вважає їх такими, що відповідають положенням чинного законодавства та фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно зі ст. 4-5 Господарського процесуального кодексу України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов. Рішення і постанови господарських судів приймаються іменем України. Невиконання вимог рішень, ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України „Про виконавче провадження". Даний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 1 Закону України „Про виконавче провадження" виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п.1 ч. 2 ст. 17 Закону України „Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, як: виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 19 Закону України „Про виконавче провадження" державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Згідно з ч.1 ст. 5 Закону України „Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.5 ч.3 ст. 11 Закону України „Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

В ст. 25 Закону України „Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

В процесі судового розгляду було встановлено, що 19.08.2014р. Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №44427865 (том справи - 10, аркуш справи - 10), згідно з яким було прийнято до виконання наказ Господарського суду Черкаської області від 25.07.2014р. у справі №09-06/2572.

Постановою від 18.02.2015р. ЗВП №46591932 (том справи - 10, аркуш справи - 12) було об'єднано виконавчі провадження №44427865, №44898746, №45272721 та №45517634 у зведене виконавче провадження №46591932.

01.04.2015р. Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України було винесено постанову про арешт коштів боржника (том справи - 8, аркуші справи - 185-191), згідно з якою для забезпечення виконання судового рішення у справі №09-06/2572 було накладено арешт на рахунки відповідача №9388 та №0704 у ПАТ «ОТП Банк».

При цьому на рахунку №0704 у відповідача обліковуються лише кошти Фонду соціального страхування в зв'язку із тимчасовою втратою працездатності.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров'я відповідно до Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування визначає Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», згідно зі ст. 2 якого законодавство про соціальне страхування складається із Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Кодексу законів про працю України, цього Закону, інших законодавчих актів та прийнятих відповідно до них інших нормативно-правових актів.

Порядок фінансування Фондом соціального страхування України страхувальників визначений в ст. 34 названого Закону, яка передбачає, що фінансування страхувальників-роботодавців для надання матеріального забезпечення найманим працівникам здійснюється робочими органами Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду. Страхувальник-роботодавець відкриває окремий поточний рахунок для зарахування страхових коштів у банках у порядку, встановленому Національним банком України. Кошти Фонду, що надходять на зазначений рахунок, обліковуються на окремому субрахунку. Страхові кошти, зараховані на окремий поточний рахунок у банку або на окремий рахунок в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів (далі - окремий рахунок), можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам. Страхові кошти, зараховані на окремий рахунок, не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону.

Національний банк України в своєму листі №25-111/2972-22535 від 14.12.2010p. «Щодо відкриття страхувальниками-роботодавцями окремих поточних рахунків» надав роз'яснення порядку виконання положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням", відповідно до якого банк відкриває страхувальнику-роботодавцю окремий рахунок за балансовим рахунком 2604 «Цільові кошти на вимогу суб'єктів господарювання» та окремий рахунок приватному нотаріусу або адвокату, який відповідно до Закону є роботодавцем, за балансовим рахунком 2620 «Кошти на вимогу фізичних осіб».

З наведеного вище випливає, що кошти з рахунку відповідача 2604 не можуть бути використані для задоволення вимог кредиторів та на стягнення на підставі виконавчих документів, а тому накладення арешту на кошти, які знаходяться на цьому рахунку є неправомірним.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що арешт на рахунок відповідача №0704 порушує соціальні права його працівників, на виплати яких призначені кошти із цього рахунку від Фонду з тимчасової втрати працездатності. Працівники підприємства відповідача не повинні за рахунок власних коштів по заробітній платі та прирівняних до неї платежів оплачувати борги свого підприємства.

Доводи позивача та Міністерства юстиції про те, що у відповідача є декілька рахунків 2604, а тому немає підстав знімати арешт із рахунку, вказаного відповідачем у скарзі на дії Державної виконавчої служби України щодо накладення арешту і стягнення коштів боржника, правомірно не прийняті місцевим господарським судом до уваги, оскільки за відсутності права кредиторів отримувати задоволення за рахунок грошових коштів, які знаходяться на рахунках 2604 у відповідача, арешти на ці рахунки не можуть бути накладені, незалежно від кількості таких рахунків.

Належних та допустимих доказів на підтвердження протилежного ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції не надано.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зважаючи на викладені обставини в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що державним виконавцем було неправомірно накладено арешт на рахунок відповідача №0704 у Публічному акціонерному товаристві "ОТП Банк", код фінансової установи 300528, код валюти 980, на підставі постанови від 01.04.2015р. ЗВП №46591932, у зв'язку з чим вказана постанова в частині накладення арешту на рахунок відповідача №0704 має бути скасована, а арешт з цього рахунку знято.

Відносно вимоги скарги відповідача про скасування арешту з коштів на мультивалютному рахунку №9388 у ПАТ «ОТП Банк», судом було з'ясовано наступне.

За твердженням відповідача, на рахунку №9388 накопичені кошти для виплати заробітної плати працівникам відповідача.

Проте суд встановив, що вищевказаний рахунок є загальним поточним рахунком із режимом використання для отримання грошових коштів з різних джерел та сплати коштів на різні потреби, а відтак, є рахунком із загальним використанням за потребами підприємства.

За судовим запитом ПАТ "ОТП Банк" було надано довідку вих.№800-01-1-154 від 16.04.2015р. (том справи - 9, аркуш справи - 235), згідно з якою відомості про наявність у відповідача перешкод у відкритті якогось окремого поточного рахунку, де б лише акумулювалися кошти для виплати зарплати, відсутні.

Як вірно зазначив місцевий господарський суд в оскаржуваній відповідачем ухвалі, відкриття якогось спеціального рахунку лише для виплати заробітної плати чинним законодавством не передбачено, але водночас немає і заборон з цього приводу. Тобто, у разі необхідності підприємство може відкрити стільки окремих поточних рахунків, скільки необхідно йому для різних цілей та в різних банках.

Згідно з ч.ч.6, 7 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» боржник, зокрема, зобов'язаний: утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб. Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Відповідач не надавав органу державної виконавчої служби відомостей про те, що рахунок №9388 буде використовуватися ним для накопичення та виплати заробітної плати працівникам і всіх нарахованих на неї податків.

Натомість, якщо б відповідач надав органу державної виконавчої служби необхідну інформацію або оформив з обслуговуючим банком певні застереження до договору про відкриття банківського рахунку, які можна було б пред'явити органу державної виконавчої служби, то права відповідача на звільнення з-під арешту цих коштів були б захищеними.

Відповідачем не обґрунтовано, яким чином державний виконавець повинен був дізнатися про те, що кошти на рахунку відповідача №9388 призначені лише для виплати заробітної плати. До того ж вказаний рахунок є мультивалютним.

Судом було з'ясовано, що виплата заробітної плати до березня 2015 року здійснювалася відповідачем з різних поточних рахунків, які систематично арештовувалися, але жодних доказів оскарження і скасування арештів на цих рахунках саме у зв'язку з тим, що вони існують і використовуються відповідачем лише для виплати заробітної плати не надано.

Таким чином, відповідач не надав ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції доказів, які б свідчили про те, що кошти на рахунку №9388 призначалися саме для виплати заробітної плати працівникам підприємства відповідача, у зв'язку з чим колегія суддів не вбачає в діях державного виконавця порушення вимог законодавства при винесенні постанови від 01.04.2015р. ЗВП №46591932 про арешт вказаного рахунку, а тому підстави для скасування арешту, накладеного на грошові кошти відповідача на рахунку №9388 відсутні.

Доводи апеляційної скарги відповідача на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 17.04.2015р. у справі №09-06/2572 не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи, не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

17.03.2015р. Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України було винесено постанову про призначення експерта суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні (том справи - 10, аркуш справи - 25), згідно з якою при примусовому виконанні наказу Господарського суду Черкаської області у справі №09-06/2572 від 25.07.2014р. для оцінки арештованого майна відповідача було призначено ПП "Аргумент" в особі оцінювача Шевка С.О.

В березні 2015 року відповідач звернувся до суду зі скаргою №501-06/124-1029 від 25.03.2015р. на постанову про призначення суб'єкта оціночної діяльності від 17.03.2015р., в якій з урахуванням додаткових пояснень просив суд визнати незаконною і скасувати вищезгадану постанову, з наступних підстав:

- вибір оцінювача державним виконавцем було вчинено виключно за пропозицією позивача. Натомість думка відповідача щодо пропозиції по вибору суб'єкта оціночної діяльності взагалі не з'ясовувалася, що порушує права відповідача, як боржника;

- оспорювана постанова органу Державної виконавчої служби не містить обґрунтування, чому суб'єктом оціночної діяльності було обрано саме ПП "Аргумент", але при цьому відповідачу не надали можливість запропонувати свою кандидатуру;

- державний виконавець не призначив оцінювача на власний вибір, а зробив це виключно за вибором позивача;

- 18.02.2015р. всі виконавчі провадження про стягнення боргу з відповідача були об'єднані у зведене виконавче провадження №46591932, однак постанова про призначення суб'єкта оціночної діяльності від 17.03.2015р. державним виконавцем прийнята в межах виконавчого провадження №44427865, якого окремо вже фактично не існувало;

- відповідно до вимог чинного законодавства державний виконавець повинен був призначити оцінювача у виді суб'єкта господарювання, натомість його призначено у виді ПП "Аргумент" в особі оцінювача Шевко С.О. Відповідач вважає, що ці суб'єкти повинні подавати різні документи про оцінку, а оцінювач Шевко С.О. не може складати документи з оцінки самостійно.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 23.04.2015р. у задоволенні скарги відповідача від 25.03.2015р. №501-06/124-1029 на постанову про призначення суб'єкта оціночної діяльності від 17.03.2015р. було відмовлено повністю, у зв'язку з її необґрунтованістю.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, вважає його таким, що відповідає вимогам діючого законодавства та фактичним обставинам справи, з наступних підстав.

Як уже зазначалося вище, умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України „Про виконавче провадження".

Названим Законом передбачено можливість участі експертів, спеціалістів та суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання у виконавчому провадженні.

Так, відповідно до ч.ч.1-3 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» для з'ясування та роз'яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторін призначає своєю постановою експерта або спеціаліста (у разі необхідності - кількох експертів або спеціалістів), а для оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання. Як експерт або спеціаліст може бути запрошена будь-яка дієздатна особа, яка має необхідні знання, кваліфікацію та досвід роботи у відповідній галузі. Експерт або спеціаліст зобов'язаний надати письмовий висновок, а суб'єкт оціночної діяльності - суб'єкт господарювання - письмовий звіт з питань, що містяться в постанові державного виконавця, а також надати усні рекомендації щодо дій, які виконуються за його присутності.

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб'єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначає Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», згідно зі ст. ст. 1, 3 якого положення цього Закону поширюються на правовідносини, які виникають у процесі здійснення оцінки майна, майнових прав, що належать фізичним та юридичним особам України на території України та за її межами, а також фізичним та юридичним особам інших держав на території України та за її межами, якщо угода укладається відповідно до законодавства України, використання результатів оцінки та здійснення професійної оціночної діяльності в Україні. Оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності.

В ст. 5 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено, що суб'єктами оціночної діяльності, зокрема, є суб'єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб'єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону.

Згідно з ч.1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження, зокрема, мають право заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження.

Окрім того, положення ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» надає державному виконавцю право з власної ініціативи призначати для оцінки майна суб'єктів оціночної діяльності.

В процесі судового розгляду було встановлено, що 26.02.2015р. державним виконавцем було проведено опис та арешт майна відповідача, як боржника, а саме транспортних засобів за місцезнаходженням боржника (м. Черкаси, вул. Першотравнева, 72), які передані на відповідальне зберігання представнику боржника (Іванову А.В.), про що свідчить наявний в матеріалах справи Акт №385/1 від 26.02.2015р. ЗВ ВП №46591932 (том справи - 10, аркуші справи - 13-17).

З вказаного Акту вбачається, що опис транспортних засобів здійснювався державним виконавцем безпосередньо в присутності представника відповідача (боржника), а саме: начальника автотранспортного цеху ПАТ «Азот» Іванова А.В., якому було передано майно на відповідальне зберігання, а також надано копію Акта опису, про що свідчить підпис названої особи в Акті №385/1 від 26.02.2015р. ЗВ ВП №46591932.

Жодних зауважень або заяв від осіб, присутніх під час опису майна, до державного виконавця не надходило, що підтверджується відповідною відміткою в Акті №385/1 від 26.02.2015р. ЗВ ВП №46591932.

Окрім того, на останній сторінці вищезгаданого Акту зазначено про те, що описане майно потребує експертної оцінки та буде передане для реалізації не раніше 09.03.2015р.

Натомість відповідач не звертався до державного виконавця з клопотанням про призначення своєї кандидатури суб'єкта оціночної діяльності.

При цьому відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що він має (мав) пропозицію про визначення іншого суб'єкта оціночної діяльності із зазначенням конкретних критеріїв, за якими запропонована позивачем та призначена оскаржуваною постановою органу державної виконавчої служби кандидатура суб'єкта оціночної діяльності є гіршою, аніж особа, яку пропонує відповідач.

Тобто, прийняття державним виконавцем без попередження відповідача пропозиції позивача про призначення суб'єкта оціночної діяльності ПП "Аргумент" в особі оцінювача Шевко С.О. для оцінки майна відповідача (боржника), не порушує прав відповідача та не свідчить про неправомірність постанови від 17.03.2015р.

Відносно посилання відповідача на те, що державний виконавець повинен був призначити оцінювача у вигляді суб'єкта господарювання, натомість було призначено ПП "Аргумент" в особі оцінювача Шевко С.О., хоча ці суб'єкти повинні подавати різні документи про оцінку, а оцінювач Шевко С.О. не може складати документи з оцінки самостійно, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» суб'єктом оціночної діяльності можуть бути як фізичні, так і юридичні особи.

Проте, оцінювачем можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які склали кваліфікаційний іспит та одержали кваліфікаційне свідоцтво оцінювача відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Згідно з положеннями Законів України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та «Про виконавче провадження» при призначенні суб'єктом оціночної діяльності певної юридичної особи необхідно визначати й певну особу яка здійснюватиме оцінку майна та особисто попереджається про кримінальну відповідальність за порушення Закону.

Окрім того, діяльність судових експертів, пов'язана з оцінкою майна, здійснюється на умовах і в порядку, передбачених Законом України «Про судову експертизу», з урахуванням особливостей, визначених цим Законом щодо методичного регулювання оцінки цього майна, а оцінка майна, майнових прав та професійна оціночна діяльність регулюються Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну діяльність», іншими нормативно-правовими актами з оцінки майна, що не суперечать йому.

Як уже зазначалося вище, в ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право сторін виконавчого провадження пропонувати державному виконавцю кандидатуру суб'єкта оціночної діяльності та право, а не обов'язок державного виконавця погодитись на дану кандидатуру. Водночас, повноваженням обрання та призначення суб'єкта оціночної діяльності відповідно до ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» наділений виключно державний виконавець.

При винесенні постанови від 17.03.2015р. державним виконавцем було дотримано вимоги діючого законодавства та призначено суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання у виконавчому провадженні з примусового виконання наказу Господарського суду Черкаської області від 25.07.2014р. у справі №09-06/2572 ПП «Аргумент», який має Сертифікат суб'єкта оціночної діяльності, виданий Фондом Державного майна України 07.10.2014р. за №17016/14 зі строком дії до 07.10.2017р., в особі оцінювача Шевка C.O., який має Кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ №389 від 14.06.2003р., видане безстроково Фондом Державного майна України, та посвідчення про відвищення кваліфікації оцінювача МФ №8-ПК від 28.06.2014р. (том справи - 10, аркуші справи - 21-23).

Відповідачем не спростовано дійсність та належність вказаного сертифікату, а також не надано доказів щодо необ'єктивності чи відсутності кваліфікації призначеного державним виконавцем оцінювача.

Колегією суддів враховано доводи відповідача про недостатню вмотивованість оскаржуваної ним постанови, вказівка в постанові номеру окремого виконавчого провадження, яке в подальшому було об'єднано у зведене виконавче провадження, необхідність дослідження питання про наявність договору між органом державної виконавчої служби та ПП «Аргумент». Однак перераховані аргументи не свідчать про порушення державним виконавцем вимог діючого законодавства та меж наданої йому компетенції і необхідність скасування у зв'язку з цими порушеннями постанови від 17.03.2015р.

Водночас, судом прийнято до уваги те, що відповідач (боржник) був належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу у справі №09-06/2572, про обов'язковість виконання судового рішення у даній справі, про опис транспортних засобів, здійснений 26.02.2015р., а також про те, що описане майно потребує експертної оцінки.

Проте, не дивлячись на тривалий період виконання (виконавче провадження відкрито 19.08.2014р.), відповідачем, як боржником, не було вчинено дій, які б свідчили про виконання рішення суду. Згідно з поясненнями представника Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України будь-яких проплат (в тому числі часткових) відповідачем здійснено не було. Не запропонувавши кандидатуру суб'єкта оціночної діяльності, відповідачем вживаються заходи щодо перешкоджання роботі оцінювача, внаслідок чого до цього часу описані та арештовані державним виконавцем автотранспортні засоби відповідача не надані для огляду оцінювачу.

Належних та допустимих доказів на підтвердження протилежного відповідач не надав ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції.

Таким чином, в процесі судового розгляду не було встановлено порушення вимог законодавства при винесенні органом державної виконавчої служби постанови про призначення суб'єкта оціночної діяльності від 17.03.2015р., у зв'язку з чим підстави для задоволення скарги відповідача та скасування названої постанови відсутні.

В ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Принцип змагальності тісно пов'язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з'ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи, викладені в апеляційних скаргах, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Відповідно до вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Приймаючи до уваги вищенаведені обставини в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що при винесенні ухвал від 17.04.2015р. та від 23.04.2015р. у справі №09-06/2572 місцевим господарським судом було дотримано норми процесуального права, повно та всебічно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Враховуючи відмову в задоволенні апеляційних скарг, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за їх подання покладаються на відповідача (апелянта).

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-34, 43, 49, 77, 99, 101-106, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Азот" залишити без задоволення, ухвали Господарського суду Черкаської області від 17.04.2015р. та від 23.04.2015р., винесені у справі №09-06/2572, - без змін.

2. Матеріали справи №09-06/2572 повернути до Господарського суду Черкаської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому законом порядку та строки.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді М.М. Новіков

А.І. Мартюк