РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2015Справа №910/9858/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Агри-Трейд"
доПублічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль"
прозобов'язання вчинити певні дії
Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача:Дикань А.П. - юрисконсульт; Дикань П.О. - юрисконсульт;
від відповідача:Оленченко О.Л. - представник за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агри-Трейд" звернулось до господарського суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль", яким просило визнати відмову Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" про відмову у зарахуванні зустрічних вимог незаконними та зобов'язати останнього зняти з валютного контролю операції по контракту №МА1014 Товариства з обмеженою відповідальністю "Агри-Трейд" та Martex Business LP у жовтні-грудні 2014 року та зарахувати зустрічні зобов'язання на суму 240 735,00 дол. США.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.04.2015 р. порушено провадження у справі №910/9858/15 та призначено справу до розгляду на 29.05.2015 р.

29.05.2015 р. судом оголошено перерву до 12.06.2015 р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач всупереч положенням чинного законодавства України відмовив позивачу у знятті з валютного контролю операцій, які проходили в жовтні-грудні 2014 р. по Контракту №МА1014 від 14.10.2014 р., у зв'язку з припиненням зобов'язань по цим операція шляхом проведення взаємозаліку заборгованостей по Контракту та Кредитній угоді №1 від 04.02.2004 р. на суму 240 735,00 дол. США.

Відповідач проти задоволення позову заперечив з тих підстав, що в діях Банку відсутні порушення вимог чинного законодавства, а відтак підстави для задоволення позовних вимог, на думку, Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" відсутні.

В судовому засіданні 12.06.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складались протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як свідчать матеріали справи, 04.02.2004 р. між позивачем (Позичальником) та ЕUROSET LLC (Кредитор) укладено Кредитну угоду, відповідно до п. 1.1 якої ЕUROSET LLC надає позивачеві кредит у розмірі 750 000,00 дол. США строком до 18.03.2005 р. Додатками №1 від 04.02.2004 р., №2 від 01.12.2004 р., №4 від 04.03.2005 р., №5 від 10.03.2005 р., №6 від 20.06.2005 р. до Кредитної угоди, було змінено графік надання позики, графік погашення кредиту.

Додатком №8 від 17.10.2005 р. до Кредитної угоди, первісного кредитора ЕUROSET LLC було змінено на нового кредитора КREATON S.A. Додатками №13 від 18.03.2008 р., №14 від 31.12.2008 р. до Кредитної угоди, було змінено строк надання кредиту та суму кредиту.

Додатком №15 від 21.12.2011 р. до Кредитної угоди, кредитора КREATON S.A. було замінено на нового кредитора KSI KANAKER (SWITZERLAND) INVESTMENT AG.

Додатком №16 від 20.10.2014 р. до Кредитної угоди, кредитора KSI KANAKER (SWITZERLAND) INVESTMENT AG. було замінено на нового кредитора, MARTEX BUSINESS LP.

Отже, кредитором за Кредитною угодою є MARTEX BUSINESS LP.

Станом на 15.01.2015 р. заборгованість позивача за кредитом від нерезидента, отриманого згідно Кредитної угоди №1 від 04.02.2004 р. з нерезидентом MARTEX BUSINESS LP, Велика Британія, складає за тілом кредиту 0,00 дол. США. Сума нарахованих відсотків, що підлягає сплаті становить 336 187,00 дол. США, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою АТ "Райффайзен Банк Аваль" від 15.01.2015 р. №145-2-2-00/71.

14.10.2014 р. між позивачем (Покупець) та MARTEX BUSINESS LP (Продавець) було укладено Контракт №МА1014 про поставку харчових інгредієнтів. Відповідно до п. 2.3 Контракту вартість товару за Контрактом становить 1 000 000,00 дол. США та 500 000,00 євро.

Згідно з п. 4.1 Контракту умови поставки зазначаються в інвойсі та специфікаціях до цього Контракту, які є невід'ємною частиною Контракту. Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 Контракту умови оплати - передоплата, оплата по факту отримання товару. Оплата здійснюється згідно специфікацій.

Відповідно до поданих до Банку позивачем Специфікацій до Контракту №10/14-1 від 14.10.2014 р. на суму 102 060,00 дол. США, №10/14-2 від 15.10.2014 р. на суму 68 040,00 дол. США, №10/14-3 від 22.10.2014 р. на суму 136080,00 дол. США, умови оплати в них визначено - 100 % передоплата, а строк поставки - 30 днів з моменту отримання коштів на рахунок.

На підставі вказаних специфікацій позивачем в період з 21.10.2014 р. по 22.12.2014 р. було здійснено оплату за товар на загальну суму 240 735,00 дол. США.

31.12.2014 р. позивачем на адресу Кредитора MARTEX BUSINESS LP було направлено лист про повернення суми сплаченої за товар.

Того ж дня, 31.12.2014 р., між сторонами було укладено угоду про зарахування зустрічних вимог, відповідно до умов якої кредитор є боржником перед позивачем на суму 240 735,00 дол. США, а позивач є боржником Кредитора на суму 336 187,00 дол. США. При цьому, сторони домовились провести взаємне зустрічне зарахування вимог у сумі 240 735,00 дол. США.

У зв'язку з укладенням 31.12.2014 р. угоди про зарахування зустрічних вимог по Кредитній угоді та Контракту, позивач зазначає, що вимоги, які випливають з вказаних зобов'язань відповідають положенням п. 1.10 Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, затвердженою постановою Правління НБУ 24.03.1999 р. №136, та відповідно Банк повинен зняти з валютного контролю валютні операції позивача.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 44 Закону України "Про Національний банк України" встановлено, що Національний банк України діє як уповноважена державна установа при застосуванні законодавства України про валютне регулювання і валютний контроль. Відповідно до цієї ж статті Закону до компетенції Національного банку України у сфері валютного регулювання та контролю належить, зокрема, видання нормативно-правових актів щодо ведення валютних операцій.

Статтею 56 Закону встановлено, що Національний банк України видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб.

Статтею 13 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 р. №15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" визначено функції державних органів і банківської системи України у сфері валютного контролю.

Відповідно, Національний банк України є головним органом валютного контролю, що здійснює контроль за виконанням правил регулювання валютних операцій на території України з усіх питань, не віднесених цим Декретом до компетенції інших державних органів, та забезпечує виконання уповноваженими банками функцій щодо здійснення валютного контролю згідно з цим Декретом та іншими актами валютного законодавства України.

Уповноважені банки, фінансові установи та національний оператор поштового зв'язку, які отримали від Національного банку України генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, здійснюють контроль за валютними операціями, що проводиться резидентами з нерезидентами через ці установи.

Тобто, відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 р. №15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", пункту 1.2 розділу 1 Положення "Про валютний контроль", затвердженого постановою Правління НБУ від 08.02.2000 р. №49, АТ "Райффайзен Банк Аваль" є агентом валютного контролю за валютними операціями, що здійснюються через нього клієнтами-резидентами і нерезидентами.

Як вірно стверджує відповідач, при виконанні функцій агента валютного контролю та проведення валютних операцій клієнтів, Банк керується Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", а також нормами Національного Банку України, як головного органу валютного контролю, а саме:

1) "Інструкцією про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями", затвердженою постановою Правління НБУ від 24.03.1999 р. №136 (далі - Інструкція №136);

2) "Положенням про порядок отримання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів і надання резидентами позик в іноземній валюті нерезидентам", затвердженим постановою Правління НБУ від 17.06.2004р. №270 (далі - Положення №270);

3) Постановою Правління НБУ від 03.03.2015 р. №160 "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України" (далі - Постанова №160) та іншими нормативними актами чинного законодавства.

За змістом ст. 601 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Відповідно до ст. 602 ЦК України не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю; 2) про стягнення аліментів; 3) щодо довічного утримання (догляду); 4) у разі спливу позовної давності; 5) в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до п. 1.10 Інструкції №136 експортна, імпортна операції можуть бути зняті з контролю за наявності належним чином оформлених документів про припинення зобов'язань за цими операціями зарахуванням, якщо: вимоги випливають із взаємних зобов'язань між резидентом і нерезидентом, які є контрагентами за цими операціями; вимоги однорідні; строк виконання за зустрічними вимогами настав або не встановлений, або визначений моментом пред'явлення вимоги; між сторонами не було спору щодо характеру зобов'язання, його змісту, умов виконання тощо.

В свою чергу, на Банк, як агента валютного контролю, при знятті з контролю імпортної, експортної операції у зв'язку із припиненням зобов'язань за цими операціями зарахуванням покладається обов'язок щодо перевірки відповідності наданих клієнтом документів на підтвердження припинення зобов'язань зарахуванням вищевказаним вимогам.

Проте, подані позивачем до Банку документа для зняття з валютного контролю операцій за Контрактом, проведених в період з 21.10.2014 р. по 22.12.2014 р., не відповідали вищевказаним вимогам, оскільки на момент проведення зарахування зустрічних вимог по Кредитній угоді та Контракту Національним банком України були запроваджені вимоги щодо обов'язкового продажу надходжень в іноземній валюті, у зв'язку із чим зарахування зустрічних вимог по зовнішньоекономічному контракту (що призвело б до не надходження на рахунок клієнта коштів) було неможливим, оскільки призвело б до порушення вимог законодавства.

Так, згідно із ст. 387 Господарського кодексу України суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності після оплати передбачених законом податків та зборів (обов'язкових платежів) самостійно розпоряджаються валютною виручкою від проведених ними операцій, крім випадків, визначених законом відповідно до цього Кодексу. Законом може бути запроваджено режим обов'язкового розподілу виручки від зовнішньоекономічних операцій в іноземній валюті між суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності та уповноваженими державними валютними фондами, а також порядок і розміри відрахувань іноземної валюти.

Законом України від 06 листопада 2012 року №5480-УІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення інструментів впливу на грошово-кредитний ринок" внесено зміни до ст. 25 та ст. 44 Закону України від 20 травня 1999 року №679-ХІУ "Про Національний банк України", Національний банк України наділено правом запроваджувати вимоги щодо обов'язкового продажу частини надходжень в іноземній валюті, а також встановлювати порядок проведення обов'язкового продажу та розміру надходжень в іноземній валюті, що підлягають обов'язковому продажу.

Абзацом першим п. 2 постанови Правління Національного банку України від 01 грудня 2014 року №758 "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України" (далі - Постанова №758), яка діяла з 03 грудня 2014 року 1 до 03 березня 2015 року включно, було встановлено вимогу щодо обов'язкового продажу на міжбанківському валютному ринку України надходжень в іноземній валюті із-за кордону на користь юридичних осіб, які не є уповноваженими банками, фізичних осіб - підприємців, іноземних представництв (крім офіційних інших представництв), на рахунки, відкриті в уповноважених банках для ведення спільної діяльності без створення юридичної особи, а також надходжень в іноземній валюті на рахунки резидентів, відкриті за межами України на підставі індивідуальних ліцензій Національного банку України.

Аналогічне положення містяться в абз. 1 п. 2 Постанови Правління Національного банку України від 3 березня 2015 року №160 "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України", яка була чинною до 03.06.2015 р.

Пунктом 4 Постанови НБУ №160 встановлено, що у зв'язку із запровадженням вимоги щодо обов'язкового продажу на міжбанківському валютному ринку України надходжень в іноземній валюті із-за кордону уповноважені банки не можуть знімати з контролю експортні операції клієнтів на підставі документів про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Враховуючи встановлення заборони уповноваженим банкам знімати з валютного контролю експортні операції клієнтів на підставі документів про зарахування вимог, мотивованої запровадженням, на час подання позивачем відповідачу документів, обов'язкового продажу надходжень в іноземній валюті (за експортними операціями), відповідно зазначена заборона також розповсюджується і на вимоги щодо повернення перерахованої на користь нерезидента суми передплати (авансу) за імпортним контрактом, оскільки такі вимоги також передбачають надходження в іноземній валюті на користь резидента.

Як стверджує відповідач, зазначені обмеження, введені Національним банком України в межах передбачених чинним законодавством повноважень, з метою стабілізації та врегулювання ситуації на валютному ринку України. Запровадження головним агентом валютного контролю обов'язкового продажу на міжбанківському валютному ринку України надходжень в іноземній валюті із-за кордону на користь юридичних осіб, спрямоване на стабілізацію ситуації в країні, та підтримку національної валюти.

Таким чином, у зв'язку із запровадженням Національним банком України вимоги щодо обов'язкового продажу на міжбанківському валютному ринку України надходжень в іноземній валюті із-за кордону та зважаючи на вимоги п. 5 ч. 1 ст. 602 ЦК України, ч. 5 ст. 203, 387 ГК України проведення заліку зустрічних однорідних вимог на суму надходжень в іноземній валюті не є можливим, оскільки призведе до порушення Банком вимог законодавства України, зокрема, вищезазначених положень нормативно-правових актів Національного банку України.

Крім того, відповідно до вищезазначених специфікацій, які є невід'ємною частиною Контракту, сторонами було встановлено строк поставки товару - 30 днів з моменту отримання коштів на рахунок Продавця.

Останні три платежі на загальну суму 36 808,00 дол. США згідно специфікації №10/14-3 від 22.10.2014 р. позивачем проведено 10.12.2014 р. (12 808,00 дол. США), 16.12.2014 р. (12 000,00 дол. США), 22.12.2014 р. (12 000,00 дол. США) на підставі платіжних доручень №87 від 09.12.2014 р., №85 від 03.12.2014 р., №88 від 17.12.2014 р. відповідно.

Таким чином, згідно умов Контракту Продавець мав поставити товар відповідно до специфікації №10/14-3 від 22.10.2014 р. у строк до 21.01.2015 р. включно.

В той же час, згідно наданих позивачем до Банку документів, позивачем заявлено Продавцю вимогу про повернення передоплати за Контрактом в розмірі 240 735,00 дол. США ще до настання строку поставки товару - 31.12.2014 р. та в той же день проведено зарахування зустрічних вимог за Контрактом та Кредитною угодою, тобто коли строк виконання зобов'язання з поставки товару ще не настав.

Статтею 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатите товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відтак, право вимагати повернення здійсненої передоплати за договором поставки виникає у Покупця з моменту не передання товару Продавцем у строк, обумовлений договором, а оскільки строк поставки товару за Контрактом мав сплинути лише 21.01.2015 р. (30-й день з дня зарахування 100% передоплати на рахунок Продавця), позивач станом на 31.12.2014 р. не набув права вимагати повернення сплаченої за Контрактом 100% передоплати.

Зважаючи на викладене, на момент проведення 31.12.2014 р. зарахування зустрічних вимог за Контрактом та Кредитною угодою строк виконання зобов'язань за Контрактом ще не настав, тому відповідно до п. 1.10 Інструкції №136 Банк не мав правових підстав для зняття імпортної операції позивача з валютного контролю.

При цьому, припинення зобов'язань зарахуванням за Кредитним договором, укладеним між резидентом та нерезидентом, не передбачено чинним законодавством України, яке регулює порядок отримання резидентами кредитив, позик в іноземній валюті, від нерезидентів.

Положеннями Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного і контролю" від 19 лютого 1993 року №15-93 передбачено отримання та повернення резидентами кредитів, позик від нерезидентів виключно в іноземній валюті.

Порядок отримання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті, від нерезидентів, у тому числі порядок реєстрації договорів, які передбачають виконання резидентами боргових зобов'язань перед нерезидентами за залученими від нерезидентів кредитами, позиками в іноземній валюті регламентується Положенням "Про порядок отримання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті, від нерезидентів, у тому числі порядок реєстрації договорів, які передбачають виконання резидентами боргових зобов'язань перед нерезидентами за залученими від нерезидентів кредитами, позиками в іноземній валюті", затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17 червня 2004 року №270 (надалі - Положення №270).

Так, згідно Положення №270 не передбачено можливості зарахування зустрічних вимог під час отримання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті, від нерезидентів та виконання резидентами боргових зобов'язань перед нерезидентами зарахуванням.

Відтак, у Банку не було підстав для проведення заліку зустрічних однорідних вимог між резидентом та нерезидентом за Кредитними договорами (Договорами позики).

Отже, враховуючи вище зазначене, Банк відмовляючи позивачу у знятті з валютного контролю імпортної операції діяв в межах чинного законодавства, а вимоги позивача щодо визнання відмови Банку незаконною та зобов'язання вчинити дії є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на законодавстві.

Інша вимога позивача про визнання незаконною відмови Банку у зарахуванні зустрічних вимог не підлягає задоволенню, оскільки не відповідає встановленим частиною 1 ст. 16 ЦК України способам захисту цивільних прав.

Таким чином, враховуючи все зазначене вище, у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Агри-Трейд" суд відмовляє у повному обсязі.

Судовий збір згідно з ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Агри-Трейд" відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано - 17.06.2015 р.

Суддя Ю.О. Підченко