ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"15" червня 2015 р. Справа № 911/2118/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю госпрозрахункова фірма «Камаз-Транс-Сервіс», м. Рівне

до Фізичної особи-підприємця Прищепенко Тетяни Вікторівни, смт. Рокитне, Рокитнянський р-н

про стягнення 25 642,48 грн.

Суддя Щоткін О.В.

за участю представників сторін:

позивач - Опанасюк А.О. предст. дов. б/н від 29.01.2013;

відповідач - Прищепенко П.П. предст. дов. №948 від 12.06.2015.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю госпрозрахункова фірма «Камаз-Транс-Сервіс» (позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Прищепенко Тетяни Вікторівни (відповідач) про стягнення 25 642,48 грн., з яких 19 199,00 грн. вартість наданих послуг з перевезення вантажу автомобільним транспортом, 2849,25 грн. пені, 218,37 грн. 3% річних та 2951,89 грн. інфляційних.

Ухвалою господарського суду Київської області від 20.05.2015 було порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 15.06.2015 року.

Представник позивача в судовому засіданні 15.06.2015 позов підтримав з підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідач не скористався правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, та письмовий відзив на позовну заяву не надав, однак представник відповідача в судовому засіданні 15.06.2015 проти позовних вимог заперечував.

Згідно ч. 2 ст. 82 ГПК України, рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Відповідно до ч. 1 статі 85 ГПК України, прийняте рішення оголошується господарським судом у судовому засіданні після закінчення розгляду справи.

В судовому засіданні 15.06.2015 року оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю госпрозрахункова фірма «Камаз-Транс-Сервіс» отримало від фізичної особи-підприємця Прищепко Тетяни Вікторівни заявку на транспорт № 22/10 від 22.10.2014 на перевезення вантажу автомобільним транспортом за маршрутом Німеччина - Україна, відповідно до якої строк доставки вантажу 28.-29.10.2014, а оплата має бути здійснена у розмірі 1900 євро по курсу НБУ на момент доставки за кожний автомобіль на протязі 20 банківських днів після отримання оригіналів документів, рахунку, акту, податкової накладної.

Перевезення здійснювалось транспортним засобом Перевізника №ВК6943АС/ВК1856ХХ.

Як вбачається з міжнародної товарно-транспортної накладної (СМЯ) №, вантаж доставлено 28-29.10.2014 за адресою отримувача у відповідності з умовами заявки № 22/10.

В підтвердження надання послуг з перевезення, на поштову адресу відповідача направлено оригінали документів, а саме: міжнародну товарно-транспортну накладну (СМЯ) № , рахунок № А від 29.10.2014 та два примірники акту здачі-приймання виконаних робіт № А від 29.10.2014.

Згідно повідомлення про вручення № 072 рекомендований лист отримано

представником відповідача 14 листопада 2014 року.

В подальшому від відповідача надійшов лист, в якому ФОП Прищепенко Т.В. підтвердила факт перевезення вантажу та факт виникнення заборгованості з оплати наданих послуг з перевезення.

Як стверджує позивач, відповідач за надані послуги розрахувався частково, у зв'язку з чим на даний час за ним рахується заборгованість у розмірі 19 199,00 грн., яку позивач просив суд стягнути з відповідача.

Представник відповідача усно заперечив проти позову, мотивуючи це тим, що в отриманих ФОП Прищепенко Т.В. документах на оплату наданих послуг, а саме рахунку та акті виконаних робіт вказана невірна сума. Після отримання перероблених документів відповідач зобов'язався оплатити заборгованість, однак на момент розгляду справи у суді позивач не виправив недоліки у документах, у зв'язку з чим відповідач не вбачає підстав для оплати послуг за невірними документами.

Втім, на думку суду такі заперечення відповідача є безпідставними, оскільки узгодженою вартістю надання послуг з перевезення є вартість, зазначена в заявці на транспорт № 22/10 від 22.10.2014, а саме 1900 Євро по курсу НБУ на момент доставки.

Станом на 29.10.2014 року (момент доставки вантажу) офіційний курс Євро становив 16,51 грн./1 Євро, тобто вартість робіт становить 31 369,00 грн., в той час як позивачем виставлено рахунок на суму 31 199,00 грн.

Враховуючи те, що відповідач частково оплатив спірний рахунок, доказів того, що між сторонами узгоджувалась інша вартість виконання послуг, матеріали справи не містять, суд прийшов до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 19 199,00 грн. є обгрунтованою.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до частини першої статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами фактично склалися правовідносини з надання послуг, відповідно до яких позивач надав замовлені послуги, а відповідач зобов'язаний був розрахуватися за послуги.

Статтею 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з вимогами частини першої статті 221 Господарського кодексу України, кредитор вважається таким, що прострочив виконання господарського зобов'язання, якщо він не виконав дій, що випливають із змісту зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Зважаючи на те, що відповідач доказів оплати наданих послуг суду не надав, вимога позивача про стягнення заборгованості в розмірі 19 199,00 грн. є підтвердженою матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Крім суми основного боргу, позивач просить суд стягнути з відповідача 2849,25 грн. пені.

У відповідності до статті 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням форми, є нікчемний.

Отже, майнова відповідальність за невиконання чи неналежне виконання грошового зобов'язання, тобто зобов'язання, в силу якого боржник зобов'язаний сплатити певну грошову суму за будь-якою цивільно-правовою угодою, настає відповідно до закону чи договору у вигляді неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення.

Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» встановлено, що розмір пені за прострочку платежу повинен встановлюватися за згодою сторін, тобто в договорі (стаття 1 Закону).

Судом встановлено, що між сторонами відсутній договір, яким би сторони передбачили відповідальність за порушення грошового зобов'язання у вигляді пені, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення 2849,25 грн. пені, нарахованої позивачем, задоволенню не підлягають.

Також, позивач заявив позовну вимогу про стягнення з відповідача 218,37 грн. 3% річних та 2951,89 грн. інфляційних нарахованих позивачем за період з 13.12.2014 року ( з урахуванням відстрочки платежу тривалістю 20 банківських днів з моменту поставки, яка відбулась 29.10.2014 року) по 14.04.2015 року.

Відповідно до частини другої ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат встановив, що заявлені позивачем до стягнення суми відповідають вимогам законодавства та обставинам справи, а тому вимоги щодо стягнення 218,37 грн. 3% річних та 2951,89 грн. інфляційних підлягає задоволенню в повному обсязі.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 19 199,00 грн. боргу, 218,37 грн. 3% річних та 2951,89 грн. інфляційних. В іншій частині позову суд відмовляє.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 49 ГПК України, покладаються судом на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи вищезазначене, керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Прищепенко Тетяни Вікторівни (09600, Київська обл., Рокитнянський р-н, смт. Рокитне, вул. Лісна, 12, кв. 2, код ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю госпрозрахункова фірма «Камаз-Транс-Сервіс» (33027, м. Рівне, вул. Київська, 64-А, ) - 19 199 (дев'ятнадцять тисяч сто дев'яносто дев'ять) грн. 00 коп. боргу, 218 (двісті вісімнадцять) грн. 37 коп. 3% річних, 2951 (дві тисячі дев'ятсот п'ятдесят одну) грн. 89 інфляційних та 1593 (одну тисячу п'ятсот дев'яносто три) грн. 79 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дата підписання повного тексту рішення 26.06.2015р.

Суддя О.В. Щоткін