ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
УХВАЛА

"14" травня 2015 р.Справа № 15/33-05

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Гонтарі А.Д.

розглянувши заяву Державного підприємства "Завод ім. В.О. Малишева" про визнання наказу від 28.03.2005 р. таким, що не підлягає виконанню

за позовом Державного комунального підприємства каналізаційного господарства "Харківкомуночиствод", м.Харків
до Державного підприємства "Завод ім. В.О. Малишева", м. Харків
про стягнення 974703,03 грн.
за участю представників сторін:

заявника (боржника) - Куцина М.А. (довіреність №493/16 від 09.09.2015 р.);

стягувача - Капустник Ю.О. (довіреність №268/810 від 25.11.2014 р.);

ВДВС - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

В провадженні господарського суду Харківської області знаходилась справа № 15/33-05 за позовом Державного комунального підприємства каналізаційного господарства "Харківкомуночиствод", м.Харків, до Державного підприємства "Завод ім. В.О. Малишева", м. Харків, про стягнення 974703,03 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 15 березня 2005 року по справі № 15/33-05 позовні вимоги задоволено частково, присуджено до стягнення з відповідача 725310,57 грн. основного боргу, 1258,00 грн. держмита та 87,32 грн. судових витрат. Надано відстрочку виконання рішення суду на 3 місяці.

28 березня 2005 року на виконання рішення був виданий відповідний наказ.

05 травня 2015 року за вх. № 17687 від Державного підприємства "Завод ім. В.О. Малишева" (надалі - боржник, заявник) надійшла заява, в якій він просить суд визнати наказ господарського суду Харківської області від 28.03.2005 р. по справі № 15/33-05 таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою від 07.05.2015 р. господарський суд призначив заяву боржника до розгляду у відкритому судовому засіданні на 12.05.2015 р.

У судовому засіданні 12.05.2015 р. оголошено перерву до 14.05.2015 р.

Представник заявника у судовому засіданні просить задовольнити заяву про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Представник стягувача у судовому засіданні заперечує проти задоволення заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню з підстав, викладених у своїх письмових запереченнях на заяву (вх. № 18257 від 12.05.2015 р.) (а.с.49-51).

Представник Комінтернівського ВДВС Харківського МУЮ у призначене судове засідання не з'явився, витребуваних судом документів не надав, про причини неявки та неподання витребуваних документів суд не повідомив.

Дослідивши матеріали поданої заяви та додатково надані документи в їх сукупності, вислухавши пояснення представників сторін, судом встановлено наступне.

Рішенням господарського суду Харківської області від 15 березня 2005 року по справі № 15/33-05 позовні вимоги задоволено частково, присуджено до стягнення з відповідача 725310,57 грн. основного боргу, 1258,00 грн. держмита та 87,32 грн. судових витрат. Надано відстрочку виконання рішення суду на 3 місяці.

28 березня 2005 року на виконання рішення був виданий відповідний наказ.

Обґрунтовуючи подану заяву про визнання наказу господарського суду Харківської області від 28.03.2005 р. по справі № 15/33-05 таким, що не підлягає виконанню заявник посилається на те, що між сторонами було підписано акт звіряння заборгованості з урахуванням штрафних санкцій, 3% річних, інфляції, судових витрат, індексації, що обліковується станом на 01.09.2012 року, відповідно до якого сума до списання становить 18570782,33 грн. Списання заборгованості відбулось, та враховуючи приписи п. 4 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну «Укроборонпром» та забезпечення їх стабільного розвитку» заборгованість боржника перед апелянтом у розмірі 18570782,33 грн. згідно акту звіряння заборгованості є списаною з моменту підписання такого акту.

При цьому боржник зазначає, що факт списання заборгованості підтверджується рішенням господарського суду Харківської області від 18.01.2013 року по справі № 5023/10655/11 та Постановою Вищого Господарського суду України по справі № 5023/10655/11 від 23.04.2013 року, якими вимоги стягувача до боржника в сумі 18570782,33 грн. відхилені під час розгляду справи про визнання банкрутом ДП "Завод ім. Малишева".

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

У відповідності до ст. 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, який видав наказ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати наказ таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за наказом.

В п. 3.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17.10.2012 № 9 зазначено, що частина четверта статті 117 ГПК містить підстави визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за заявами стягувачів або боржників, поданими в порядку зазначеної статті:

- якщо його видано помилково;

- якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин (наприклад, у разі скасування чи зміни в апеляційному або в касаційному порядку чи за результатами перегляду за нововиявленими обставинами рішення, на підставі якого наказ було видано, якщо на момент таких скасування чи зміни наказ ще не було виконано повністю або частково).

Таким чином, однією з підстав визнання наказу таким, що не підлягає виконанню є той факт, що обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Законом України «Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну «Укроборонпром» та забезпечення їх стабільного розвитку» № 5213-VI від 06.09.2012 р. визначено, що цей Закон визначає комплекс економічних заходів, спрямованих на вирішення питань заборгованості та забезпечення стабільного розвитку державних підприємств оборонно-промислового комплексу, в тому числі казенних підприємств, які включені до складу Державного концерну «Укроборонпром» (далі - підприємства оборонно-промислового комплексу). Вказаний Закон набрав чинності 30.10.2012р.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31.08.2011 р. за № 993 «Деякі питання Державного концерну «Укроборонпром»» підприємство боржника - ДП «Завод ім. В.О. Малишева» включено до складу Державного концерну "Укроборонпром".

Згідно до п. 3 та п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну "Укроборонпром" та забезпечення їх стабільного розвитку» на умовах, визначених цією статтею, підлягають списанню: заборгованість підприємств оборонно-промислового комплексу (встановлена судовими рішеннями та реструктуризована) за надані їм послуги з водопостачання та водовідведення перед суб'єктами господарювання, що надають послуги з водопостачання та водовідведення, яка виникла станом на 1 вересня 2012 року і не сплачена станом на дату набрання чинності цим Законом; заборгованість (у тому числі встановлена судовими рішеннями та реструктуризована) з пені, штрафних та фінансових санкцій (3 відсотки річних та індекс інфляції), які нараховані підприємствам оборонно-промислового комплексу на заборгованість за природний газ та послуги з його транспортування, теплову енергію, електричну енергію та надані послуги з водопостачання та водовідведення станом на 1 вересня 2012 року і не сплачені станом на дату набрання чинності цим Законом.

Частиною 2 ст. 2 Закону України «Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну "Укроборонпром" та забезпечення їх стабільного розвитку» встановлено, що списання заборгованості (у тому числі з пені, штрафних та фінансових санкцій) відповідно до цієї статті здійснюється підприємствам оборонно-промислового комплексу відповідними суб'єктами господарювання, які здійснюють постачання природного газу та електричної енергії за регульованим тарифом, оптовим постачальником електричної енергії, підприємствами, що виробляють електричну енергію, Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" та її дочірніми компаніями (підприємствами), а також суб'єктами господарювання, які постачають теплову енергію, надають послуги з водопостачання та водовідведення (далі - учасники процедури списання), у такому порядку:

1) обсяг заборгованості (у тому числі реструктуризованої) визначається з урахуванням вимог законодавства з питань інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, документів та розрахунків і списується учасниками процедури списання у сумах, що обліковуються в бухгалтерському обліку таких учасників, враховуючи у тому числі суми пені, штрафних санкцій, 3 відсотки річних та індекс інфляції на дату списання;

2) для списання заборгованості кожен учасник процедури списання утворює комісію з питань списання заборгованості, до складу якої обов'язково входять керівник підприємства як голова комісії та головний бухгалтер і яка визначає обсяг та період виникнення заборгованості, що підлягає списанню, у розрізі контрагентів;

3) списання заборгованості проводиться на підставі взаємно погоджених актів звіряння учасників процедури списання, в яких зазначаються обсяг та період виникнення заборгованості, що підлягає списанню;

4) датою списання заборгованості є дата підписання взаємно погоджених актів звіряння учасниками процедури списання;

5) у разі якщо у статутному капіталі підприємства - учасника процедури списання 50 і більше відсотків акцій (часток, паїв) належить державі, взаємно погоджений акт погоджується органом, уповноваженим управляти таким підприємством.

За змістом п.2 ч. 2 ст. 2 Закону визначено, що для списання заборгованості кожен учасник процедури списання утворює комісію з питань списання заборгованості, до складу якої обов'язково входять керівник підприємства як голова комісії та головний бухгалтер і яка визначає обсяг та період виникнення заборгованості, що підлягає списанню, у розрізі контрагентів.

Отже зазначені комісії складають акти звіряння, а датою списання

заборгованості є дата підписання взаємно погоджених актів звіряння учасниками

процедури списання.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В якості доказів, що обґрунтовують подану заяву, боржником надано акт звірки взаємних розрахунків станом на 30.10.2012 р. (а.с.38). Проте, суд критично ставиться до цього документа, який зі сторони стягувача підписаний заступником директора

Департаменту зі збиту по роботі з абонентами юридичними особами Л.Д. Епишевою

(довіреності на підписання вказаною особою акту поданого боржником в матеріалах

справи не міситься, сторонами не надано), та зі сторони боржника (ДП "Завод ім. В.О. Малишева") підписаний особою, прізвище якої не вказано, не вказано також посади цієї особи.

Так, відповідно до п. 5.23 ДСТУ 4163-2003 (Вимоги до оформлювання документів) підпис складається з назви посади особи, яка підписує документ (повної, якщо документ надруковано не на бланку, скороченої - на документі, надрукованому на бланку), особистого підпису, ініціалу(-ів) і прізвища.

П. 5.11 ДСТУ 4163-2003 (Вимоги до оформлювання документів) передбачає вказівку дати складання документа, а п. 5.14 передбачена вказівка на місце складання документа.

Однак наявний у справі акт звіряння стягувача з ДП "Завод ім. В.О. Малишева" підписаний особою, яку неможливо ідентифікувати, оскільки відсутня її посада і прізвище, відповідно, неможливо встановити повноваження цієї особи на підписання вказаного акту. Крім того, це унеможливлює ідентифікувати складання цього акту саме комісією.

Крім того, незважаючи на те, що боржник у своїй заяві стверджує про те, що його заборгованість перед стягувачем списана у розмірі 18570782,33 грн., у наданому до суду акті вказана інша сума -19053824,99 грн. До того ж, з зазначеного акту (без дати) не вбачається, що він містить в собі заборгованість ДП «Заводу ім.В.О. Малишева» за наказом від 28.03.2005 року по справі № 15/33-05.

При цьому, ухвала господарського суду Харківської області від 18.01.2013 року по справі № 5023/10655/11 (а.с. 14-15) та постанова Вищого господарського суду України по справі № 5023/10655/11 від 23.04.2013 року (а.с. 16-17), якими вимоги стягувача до боржника в сумі 18570782,33 грн. відхилені під час розгляду справи про визнання банкрутом ДП "Завод ім. Малишева", не можуть бути прийняті судом в якості доказів на підтвердження списання заборгованості, що має відношення до даної справи, оскільки із вказаних судових рішень не вбачається посилань на справу № 15/33-05.

Враховуючи викладене, суд відмовляє в задоволенні заяви Державного підприємства "Завод ім. В.О. Малишева" про визнання наказу від 28.03.2005 р. по справі № 15/33-05 таким, що не підлягає виконанню, як у необґрунтованій та такій що не підтверджується матеріалами справи.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 86, 117 Господарського процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Державного підприємства "Завод ім. В.О. Малишева" про визнання наказу господарського суду Харківської області від 28.03.2005 р. по справі № 15/33-05 таким, що не підлягає виконанню - відмовити.

Суддя Г.І. Сальнікова