ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2015 р.Справа № 922/3240/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суслової В.В.

при секретарі судового засідання Помпі К.І.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Харківміськгаз", м. Харків
до Департаменту цивільного захисту Харківської обласної державної адміністрації, м. Харків
про стягнення 87533,65 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Корж А.О., довіреність № 03/3421 від 30.12.2014 року;

відповідача - Ільєнко О.В., довіреність № 01-02-02/804 від 17.06.2015 року;

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Харківміськгаз" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з Департаменту цивільного захисту Харківської обласної державної адміністрації 87533,65 грн., з яких: 72030,75 грн. - сума основного боргу, 927,67 грн. - 3% річних, 14575,23 грн. інфляційних втрат. Позовні вимоги позивач обгрунтовує несвоєчасним виконанням відповідачем зобов'язань взятих на себе за договором № 2014/ТП-Б-2026 на послуги з постачання та транспортування природного газу для установ та організацій, що фінансуються з бюджету від 19 березня 2014 року. Витрати по сплаті судового збору у розмірі 1827,00 грн. позивач просить покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04 червня 2015 року було прийнято вказану позовну заяву, порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 18 червня 2015 року.

15 червня 2015 року від представника відповідача до канцелярії суду надішли додаткові документи із супровідним листом за вх. № 24421, які долучені судом до матеріалів справи.

У судовому засіданні 18 червня 2015 року представник позивача підтримує позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не спростовує.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши матеріали справи в їх сукупності, надаючи правову оцінку позовним вимогам, вислухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

19 березня 2014 року між ПАТ "Харківміськгаз" ( далі - Позивач, Постачальник) та Департаментом цивільного захисту Харківської обласної державної адміністрації (далі - Відповідач, Споживач) було укладено Договір № 2014/ТП-Б-2026 на послуги з постачання та транспортування природного газу для установ та організацій, що фінансуються з бюджету (далі - Договір).

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Статтею 265 Господарського кодексу України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник, зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки другій стороні - покупцеві, товар, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму. Договір укладається на розсуд сторін.

Відповідно до п. 1.1. Договору, Постачальник протягом 2014 року здійснює Споживачу постачання природного газу в обсягах і порядку, передбачених Договором для забезпечення потреб Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість газу у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених Договором.

Відповідно до п. 2.9. Договору, акти приймання-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків Споживача з Постачальником.

Відповідно до п. 3.5 Договору, на підставі результатів вимірювання обсягу газу вузлами обліку Сторонами складаються щомісяця акти приймання передачі газу.

Відповідно до п. 4.6. Договору, оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється Споживачем авансовими платежами із розрахунку договірного обсягу постачання газу згідно Додатку № 2. У випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період Споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 5 числа місяця, наступного за розрахунковим (п. 4.6.3. Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконував свої зобов'язання щодо постачання природного газу, що підтверджується підписаними Сторонами актами приймання-передачі № ХР Г00024061 від 30.11.2014 року на суму 24844,41 грн. та № ХРГ00027182 від 31 грудня 2014 року на суму 47186,34 грн. Тобто, у листопад - грудень 2014 року відповідачу було надано послуги постачання газу на загальну суму 72030,75 грн.

Однак, відповідач, в свою чергу свої зобов'язання за Договором щодо своєчасного проведення розрахунків за отриманий природний газ не виконав, внаслідок чого на момент подачі позову до суду заборгованість відповідача складає 72030,75 грн.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

Одже, як свідчать матеріали справи, заборгованість відповідача перед позивачем за Договором № 2014/ТП-Б-2026 на послуги з постачання та транспортування природного газу для установ та організацій, що фінансуються з бюджету складає 72030,75 грн., що підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем.

За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 72030,75 грн. основного боргу.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам в частині стягнення 3 % річних у розмірі 927,67 грн. та інфляційних втрат у розмірі 14575,23 грн., суд зазначає наступне.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Як свідчать матеріали справи, період нарахування та розрахунок 3% річних та інфляційних втрат позивачем визначений вірно, згідно вимог діючого законодавства, що дає підстави суду задовольнити позовні вимоги в частині стягнення 3% річних у сумі 927,67 грн. та інфляційних втрат у сумі 14575,23 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. 526, ч.1 ст.530, 610, 625 ЦК України, ст. ст. 1, 4, 12, 22, 33-34, 38, 43, 47-49, 75, ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Департаменту цивільного захисту Харківської обласної державної адміністрації (61038, м. Харків, Салтівське шосе, 73, , р/р 8519 ГУДКСУ у Харківській області, МФО 851011)на користь Публічного акціонерного товариства "Харківміськгаз" (61004, м. Харків, вул. Жовтневої революції, 57/59, , п/р 86 в філії Харківського обласного управління АТ "Ощадбанк", МФО 351823)- 72030,75 грн. основного боргу.

Стягнути з Департаменту цивільного захисту Харківської обласної державної адміністрації (61038, м. Харків, Салтівське шосе, 73, , р/р 8519 ГУДКСУ у Харківській області, МФО 851011)на користь Публічного акціонерного товариства "Харківміськгаз" (61004, м. Харків, вул. Жовтневої революції, 57/59, , п/р в АБ "Кліринговий дім" м. Київ, МФО 300647)- 927,67 грн. 3% річних, 14575,23 грн. інфляційних втрат, 1827,00 грн. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 23.06.2015 р.

Суддя В.В. Суслова

справа № 922/3240/15