ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2015 р. Справа № 911/1689/15

Господарський суд Київської області у складі судді Саванчук С.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа-Вет",

04111, м. Київ, Шевченківський р-н, вул. Щербакова, буд. 45А

до Публічного акціонерного товариства "Кожухівське",

08621, Київська обл., Васильківський р-н, с. Кожухівка, вул. Першотравнева, буд. 1

про стягнення 348 845,83 грн.

за участю представників:

позивача - Петруня А.В. (довіреність від 30.03.2015 № 20/2);

відповідача - не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином.

Обставини справи:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа-Вет" (далі - позивач) до Публічного акціонерного товариства "Кожухівське" (далі - відповідач) про стягнення 348 845,83 грн., з яких: 143 467,90 грн. основного боргу, 40 705,68 грн. пені та 107 703,14 грн. 20 процентів річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошових зобов'язань за договором поставки від 12.12.2011 № 1208/1.

Ухвалою господарського суду Київської області від 21.04.2015 порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 05.05.2015.

У судове засідання 05.05.2015 представник відповідача не з'явився, вимоги ухвали суду від 21.04.2015 не виконав, розгляд справи відкладено на 09.06.2015.

Через канцелярію господарського суду Київської області (вх. № 10601/15 від 06.05.2015) позивачем подано письмові докази на виконання вимог ухвали суду від 21.04.2015.

Через канцелярію господарського суду Київської області (вх. № 12074/15 від 25.05.2015) позивачем подано додаткові докази.

У судовому засіданні 09.06.2015 представник позивача підтримав позовні вимоги, представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце судового засідання відповідач повідомлений належним чином.

Нез'явлення у судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи.

На підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України, справу розглянуто за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 09.06.2015 оголошено вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутнього у судовому засіданні представника позивача, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд -

встановив:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Альфа-Вет" (далі - постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Кожухівське" (далі - покупець) укладено договір поставки від 12.12.2011 № 1208/1 (далі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити кормові добавки, ветеринарні препарати, вакцини, біопрепарати, вітамінні та лікарські препарати, іншу ветеринарну продукцію, а покупець - прийняти та оплатити товар у кількості, по найменуваннях і цінах, зазначених у накладних, що виписуються на кожну партію товару (пункт 1.1. Договору).

Пунктом 2.1. Договору встановлено, що ціна по кожному найменуванню і на кожну партію товару вказується у рахунках-фактурах продавця та в накладних на кожну партію товару і містить у собі податок на додану вартість.

Відповідно до пункту 2.2. Договору, покупець зобов'язаний перерахувати на поточний рахунок продавця вартість замовленої партії товару протягом 5 банківських днів з моменту отримання товару згідно з видатковою накладною.

Договір набирає сили з моменту підписання і діє до 31 грудня 2012 року (пункт 9.1. Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, на виконання умов Договору, поставив відповідачу товар всього на суму 1 837 769,31 грн., що підтверджується наданими у матеріали справи видатковими накладними (Т.1, а.с. №№ 15-170), що підписані у двосторонньому порядку уповноваженими представниками та скріпленні відбитками печаток обох сторін, а відповідач, на підставі довіреностей (Т.1, а.с. №№ 16-171) вказаний товар отримав.

Відтак, товар передано позивачем відповідачу у порядку і у спосіб, що визначені умовами договору між сторонами.

Крім того, підписання покупцем видаткових накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і відповідають вимогам статті 9 вказаного Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксують факти здійснення господарських операцій і встановлення відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Матеріали справи не містять доказів заперечень відповідача при отриманні товару щодо неналежності виконання позивачем зобов'язань з поставки товару за Договором.

Крім того, позивачем надано у матеріали справи копії рахунків-фактур (Т.1, а.с. №№ 17-170), що виставлялись позивачем відповідачу на оплату товару, відповідно до умов Договору.

На підтвердження позовних вимог, позивачем надано у матеріали справи копії податкових накладних, що складені на господарські операції з поставки товару за спірними видатковими накладними.

Відповідно до пунктів 201.1, 201.4., 201.6., 201.7. статті 201 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, яка складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця. Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Зважаючи не викладене, судом оцінюються податкові накладні, що складені позивачем, як докази того, що позивачем відображені господарські операції за спірними накладними у своїх податкових зобов'язаннях.

На підтвердження наявності заборгованості, до матеріалів справи надано довідки з банківських установ: Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" від 19.05.2015 № 05-2980420 та Публічного акціонерного товариства «Банк «Український капітал» від 18.05.2015 № 743, в яких відкрито поточні рахунки позивача, що засвідчені підписами уповноважених осіб банків та скріплені відбитками їх печаток, за весь період спірних правовідносин позивача з відповідачем, відповідно до яких судом встановлено здійснення відповідачем часткової оплати за Договором у розмірі 1 694 301,41 грн.

Відповідно до частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору на підставі доказів у справі. Зокрема, відповідно до частини 2 статті 32 Господарського процесуального кодексу України - на підставі письмових доказів та пояснень представників сторін.

Згідно з частиною 1 статті 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до статей 32, 36 Господарського процесуального кодексу України, господарським судом взято до уваги у якості письмових доказів: зазначені вище видаткові накладні та довіреності - у якості письмових доказів передачі товару позивачем та прийняття товару уповноваженою особою відповідача, банківські довідки - у якості письмових доказів для встановлення відсутності перерахувань у повному обсязі відповідачем позивачу коштів і, відповідно, наявності заборгованості.

Докази повної оплати товару за Договором у матеріалах справи відсутні.

Оскільки відповідач зобов'язання за Договором, у частині оплати вартості товару, що поставлений позивачем, виконав частково, станом на дату подання позову до суду у відповідача наявна перед позивачем заборгованість за Договором у розмірі 143 467,90 грн. - різниця між вартістю поставленого товару та розміром часткової оплати.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір, що укладений між сторонами, за правовою природою є договором поставки.

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з вимогами статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

На підставі аналізу вищезазначених норм чинного законодавства, дослідження матеріалів та всебічного розгляду всіх обставин справи, господарський суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача 143 467,90 грн. основного боргу є доведеною, обґрунтованою, відповідачем не спростованою, а, отже, підлягає задоволенню.

У зв'язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов'язання, позивач на підставі пункту 6.5. Договору, заявляє до стягнення проценти річних у розмірі 107 703,14 грн.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 6.5. Договору, покупець, який прострочив виконання грошового зобов'язання, зобов'язаний сплатити, зокрема, 20 процентів річних від простроченої суми.

Зважаючи на вищевикладені вимоги законодавства, умови Договору та обставини справи, судом перевірено правильність розрахунку процентів річних, що наданий позивачем, у розмірі 107 730,14 грн. та встановлено, що позивачем проценти річних нараховано надмірно, правильний розмір 20 процентів річних складає 107 400,97 грн., у зв'язку з чим, позовна вимога, у частині 329,17 грн. процентів річних, задоволенню не підлягає.

Крім того, позивач, на підставі пункту 6.3. Договору, заявляє до стягнення з відповідача пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості, за кожен день прострочення, при цьому, пеня нараховується на весь період прострочення виконання зобов'язання покупцем з оплати товару - до повного погашення заборгованості, яка за розрахунком позивача складає 40 705,68 грн.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання, або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Відповідно до частини 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" вiд 22.11.1996 № 543/96-ВР визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що розмір пені передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Згідно з частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Відповідно до пункту 6.3. Договору, пеня нараховується на весь період прострочення виконання зобов'язання покупцем з оплати товару - до повного погашення заборгованості.

Отже, з урахуванням даного пункту Договору, суд дійшов висновку про продовження сторонами строку нарахування пені, відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України.

З метою всебічного, повного і об'єктивного розгляду обставин справи, суд здійснив перерахунок розміру пені за вказані періоди прострочення та з'ясував, що наданий позивачем розрахунок є арифметично вірним та відповідає обставинам справи, а тому, позовна вимога про стягнення 40 705,68 грн. пені підлягає задоволенню у повному обсязі.

З огляду на зазначене, за результатами оцінки доказів, що наявні у матеріалах справи та встановлення всіх обставин справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 143 467,90 грн., пені у розмірі 40 705,68 грн. та 20 процентів річних у розмірі 107 400,97 грн. є доведеними, обґрунтованими, відповідачем не спростованими, а, відтак, підлягають задоволенню, решта позовних вимог задоволенню не підлягають.

Відшкодування судового збору, сплаченого позивачем у розмірі 6 976,92 грн., відповідно до частини 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 4, 32, 33, 36, 43, 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Кожухівське" (08621, Київська обл., Васильківський р-н, с. Кожухівка, вул. Першотравнева, буд. 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа-Вет" (04111, м. Київ, Шевченківський р-н, вул. Щербакова, буд. 45А, ) 143 467 (сто сорок три тисячі чотириста шістдесят сім) грн. 90 коп. основного боргу, 107 400 (сто сім тисяч чотириста) грн. 97 коп. процентів річних, 40 705 (сорок тисяч сімсот п'ять) грн. 68 коп. пені та 5 831 (п'ять тисяч вісімсот тридцять одна) грн. 49 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення і підписання та може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено 15.06.2015.

Суддя С.О. Саванчук