ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2015 р. Справа№ 914/1231/15

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиційне підприємство «Галтранс», м. Львів

до відповідача: Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця», м. Львів

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімтек-Імпекс», м. Одеса

про: поновлення коштів на особовому рахунку, стягнення інфляційних втрат та 3% річних

Суддя Кидисюк Р.А.

Секретар Никитюк І.С.

Представники сторін:

від позивача: Цімко П.О. (довіреність № б/н від 03.04.2015 року)

від відповідача: Гачак І.О. (довіреність № НЮ - 61 від 02.01.2015 року)

від третьої особи: не з'явився

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді не подавалось. У судовому засіданні 16.06.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Господарським судом Львівської області розглядається справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиційне підприємство «Галтранс» до Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімтек-Імпекс» про поновлення коштів на особовому рахунку, стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Ухвалою суду від 20.04.2015 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 19.05.2015 року. В наступних судових засіданнях неодноразово оголошувалась перерва для надання можливості сторонам виконати вимоги суду та надати додаткові докази.

Представник позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задоволити з підстав, наведених у позовній заяві, а також запереченні вх.№22523/15 від 02.06.2015 р. Зокрема, зазначив, що 15.01.2009р. між сторонами був укладений договір №201 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги. 06.12.2014 р. між ТзОВ ТЕП «Галтранс» (Експедитор) та ТзОВ «Хімтек Імпекс» (Замовник) укладено Договір №4/2014 транспортного експедирування. На виконання замовлення по цьому договору позивач здійснював транспортне експедирування вантажу по території України залізничним транспортом із Румунії, станція відправлення Дорнешти, відправник Чиєк Сполка Акцижна до станції Вадул Сирет Львівської залізниці відповідно до СМГС-накладних №№100816. 10.05.2014 р. вантаж (сода кальцитова) в 26 власних іновагонах прибув на станцію Вадул Сирет. Після проведення відповідних процедур по розмитненню і вивантаженню відповідачем здійснено списання коштів з особового рахунку позивача в сумі 310068,84 грн., з яких 153113,76 грн., в тому числі ПДВ - за користування власними іновагонами, 156955,08 грн., в тому числі ПДВ, за зберігання вантажу у вагонах.

На думку позивача, плата за користування власними іновагонами в сумі 153113,76 грн. і оплата за зберігання вантажу у вагонах в сумі 66939,51 грн. списано з особового рахунку позивача безпідставно. Посилався на положення укладеного 22.06.2006 р. між Держадміністрацією залізничного транспорту України (Укрзалізниця) та АТ «Румунська залізнична група» Договору №145/06-ЦЮ та Додаткової угоди №6 від 17.12.2012 р., якою передбачено, що у випадку експлуатації власних вагонів Укрзалізниці по прямим угодам про організацію перевезення вантажів в міжнародному сполученні, вагонними компаніями Укрзалізниці і експедиторами, вантажовідправниками або вантажоодержувачами (як резидентами України, так і резидентами Румунії) АТ «Румунська залізнична група» звільняється від плати за користування цими вагонами (п.9.4). Відповідно до розд. 2 пар. 9 п.9.7. ППВ (додаток №3) за знаходження приватного і наданого в оренду вагону на дороги-користувачі плата не нараховується. Належність вагонів до власності АО «Румунська залізнодорожня група» (АО ГФР) підтверджується скерованим електронним повідомленням на адресу начальника станції Вадул Сирет Львівської залізниці від 27.05.2014 року і телеграмою від 28.05.2014 року скерованого тому ж адресату про внесення змін в графу 11 СМГС накладної і підтверджено відповідачем у відповіді на претензію № МЮ-5154/П-П-5-2014 від 27.08.2014 року. Також, позивач зазначив, відповідачем безпідставно списано з особового рахунку позивача 66939,51 грн. за зберігання вантажу у вагонах, при цьому, відповідач керувався даними накопичувальних карток, які представником позивача і третьої особи як вантажоодержувачів не підписані і не можуть бути використані для проведення розрахунків. Відомості, які містяться в цих накопичувальних картках не відповідають даним графіку розвантаження, який був підтверджений підписом начальника станції Вадул-Сирет Львівської залізниці п. Збіглей С.С. Фактично 26 вагонів перебували під вивантаженням 6435 год., за який і повинна бути нарахована плата за зберігання вантажу у вагонах. Так, позивачем проведено розрахунок інфляційних втрат у розмірі 75028,17 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 01.08.2014 р. по 31.03.2015 р. та 3 % річних у розмірі 4557,82 грн. за період з 01.08.2014 р. по 10.04.2015 р.

Представник позивача вказав, що доводи відповідача щодо недотримання позивачем претензійного порядку вирішення спору з відповідачем є необґрунтованими. Зважаючи на звернення ТзОВ ТЕП «Галтранс» до господарського суду Львівської області зі позовом до ДТГО «Львівська залізниця» про стягнення коштів в сумі 183377,72 грн. на підставі ст.ст. 387, 1212 ЦК України, позивач в межах встановленого строку позовної давності звернувся із позовом до суду, зважаючи на те, що поданням позову строк позовної давності було перервано в порядку ст. 264 ЦК України.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, просив суд застосувати позовну давність, яка є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог (заява-клопотання вх.№20350/15 від 19.05.2015 р.). Вказане клопотання обґрунтовує тим, що статтею 31 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) передбачено, що претензії та позови відправника чи одержувача до залізниці по договору перевезення можуть бути пред'явлені протягом 9 місяців з дня оплати, або якщо оплата не була здійснена, з дня видачі вантажу. З матеріалів справи вбачається, що отримання вантажів здійснювалось 13.05.2014-30.05.2014, що підтверджується перевізними документами, зокрема, накладною СМГС № 53100812 (графи 47, 98 накладних СМГС). Крім того, на думку відповідача, позивач не вжив заходів досудового врегулювання спору, в звернувся до суду 14.04.2015 р., тобто, вже після спливу позовної давності, встановленої для звернення до суду із таким позовом. Позивач не дотримав досудового порядку врегулювання спору, оскільки ним до Листа №75 від 10.07.2014 р. не було долучено передбачених ст. 29 СМГС документів, а тому відсутні підстави вважати згаданий лист претензією в розумінні ст. 29 СМГС.

Суд відхиляє заяву відповідача про застосування позовної давності, оскільки у відповідності до положень ст. 264 ЦК України звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиційне підприємство «Галтранс» 10.10.2014 р. із позовом до Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» про стягнення коштів в сумі 183377,72 грн. перервало перебіг позовної давності; з моменту набрання рішенням Господарського суду Львівської області від 23.12.2014 р. у справі №914/3713/14 законної сили перебіг позовної давності почався заново.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив повністю, зокрема, з підстав, наведених у відзиві (вх.№20354/15 від 19.05.2015 р.) на позовну заяву, доповненні (вх.№23621/15 від 09.06.2015 р.) до відзиву на позовну заяву та запереченні (вх.№24735/15 від 16.06.2015 р.) на відзив позивача. Так, зазначив, що по-перше, Договір №201 від 15.01.2009 р. про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги укладено на умовах СМГС, спірні відносини виникли у Залізниці не з Румунською стороною, а з резидентом України (позивачем), яка є учасником даної угоди, у зв'язку з чим норми цієї угоди мають обов'язкову силу для резидентів України, які на її умовах уклали договір перевезення (висновок колегій ВГСУ у аналогічній справі №49/167-06). А статтею 10 ЦК України передбачено застосування правил відповідного міжнародного договору, якщо у чинному міжнародному договорі України, укладеному у встановленому законом порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства. По-друге, відповідно до параграфу 7 статті 21 СМГС якщо під час перевезення або видачі вантажу з вини вантажовідправника або вантажоодержувача виникнуть перешкоди до його перевезення або видачі, то залізниці сплачуються всі витрати, що понесені нею за затримку перевезення або видачі. Якщо такі перешкоди виникнуть на дорозі відправлення, то платежі по таким витратам розраховуються відповідно до внутрішніх правил та тарифів, що застосовуються залізницями для таких перевезень. Всі платежі по вищезазначеним витратам вписуються до накладної та стягуються з відправника, одержувача або платника (експедиторської організації, фрахтового агента тощо) в залежності від того, хто з них здійснює оплату провізних платежів. Стаття 36 СМГС встановлює, що за відсутності у цій Угоді, тарифах та Службовій інструкції до Угоди необхідних положень застосовуються постанови, що викладені у внутрішніх законах та правилах. При цьому, норми статті 46 Статуту, Правил зберігання вантажів та Тарифного керівництва № 1 не передбачають укладання окремого договору на зберігання вантажу, який перевозиться за договором перевезення (накладної), як і не передбачають винятку щодо сплати збору за ставками Тарифного керівництва № 1. Як встановлено п. 9 Правил зберігання вантажів факт затримки вантажу засвідчується актом загальної форми. Згідно положень ст. 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Аналогічні вимоги містять також Правила складання актів (затверджені наказом Міністерства транспорту України 08.07.2002 за № 567/6855), відповідно до п.3. яких акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, зокрема, у разі затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства. У зв'язку з не підписанням відомостей плати за користування вагонами, накопичувальних карток, повідомлень про закінчення вантажних операцій працівниками відповідача, за вказаними фактами відмови від їх підписання Залізницею, відповідно до приписів п.3 Правил складання актів правомірно складено Акти загальної форми ГУ-23, копії яких долучені до матеріалів справи. За відсутності письмових заперечень зі сторони позивача у вигляді написання зауважень на відомостях плати за користування вагонами, накопичувальних картках залізницею була списана з особового рахунку позивача плата за користування іновагонами та збір за зберігання вантажу у сумі 220053,27 грн., що підтверджується виписками з особового рахунку позивача та не заперечується сторонами. По-третє, позивач не довів, у яких саме зобов'язальних правовідносинах перебувають сторони за справою, яке саме зобов'язання мала виконати Залізниця і у який саме строк, що стало підставою для заявлення позивачем вимоги про стягнення інфляційних нарахувань та 3 % річних. Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права як поновлення коштів на особовому рахунку не відповідає способам захисту, передбаченим в ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України. Позивач з вимогою про повернення попередньої оплати до Залізниці не звертався, у зв'язку з чим в останньої не виникло грошове зобов'язання щодо повернення спірної суми.

Відповідач наголосив, що посилаючись на безпідставність стягнення з нього плати за користування іновагонами, доказів на підтвердження своїх посилань з цього приводу не навів. Нарахування залізницею коштів здійснювалось на підставі Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ним послуги (Тарифне керівництво № 1), затвердженого наказом Мінтрансу України від 23.09.2009 № 317, зареєстрованим Міністерством юстиції України 15.04.2009 за №340/16356. Крім того, при звірянні сторонами розрахунків згідно особового рахунку № 7362445, були підписані без зауважень акти звірки розрахунків між ДТГО «Львівська залізниця» та ТОВ ТЕП «Галтранс», тобто, позивач визнав правомірним списання коштів з його особового рахунку за надані в травні-червні 2014 року залізницею послуги. На думку відповідача, позивач не довів помилковість даних у вказаних відомостях та, відповідно, без під ставність нарахування таких платежів відповідачем; не доведено також у встановленому порядку те, що відповідач помилково врахував не час фактичного знаходження вагонів під вантажними операціями, а час користування вагонами, у зв'язку з чим позивач вважає переплаченими 55782,92 грн. Дані графіку розвантаження не спростовують даних про час перебування вагонів під розвантаженням згідно із пам'ятками подачі і забирання вагонів.

Третя особа явки повноважного представника в судове засідання не забезпечила, вимог ухвали суду від 20.04.2015 року не виконала. 16.06.2015 р. на адресу суду повернувся направлений третій особі (за адресою: 65104, м. Одеса, вул. Ак. Вільямса, 86) поштовий конверт з копією ухвали суду від 20.04.2015 р. з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, повно та об'єктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 23.12.2013 р. у справі №914/3713/14, залишеним без змін Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 17.02.2015 р., у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю транспортно-експедиційне підприємство «Галтранс» до Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» про стягнення 228605,34 грн., у т.ч. 220053,27 грн. основного боргу, 1837,36 грн. інфляційних втрат, 1397,08 грн. - 3% річних, 5317,63 грн. - відсотків, - вартості 20 т. соди кальцинованої; витребування соди кальцинованої, затриманої на станції Львівської залізниці, відмовлено повністю.

Вказаним рішенням встановлено, що 22.06.2006р. між Держадміністрацією залізничного транспорту України (Укрзалізниця) та АТ «Румунська залізнична група», був укладений договір №145/06-ЦЮ, яким врегульовані відносини сторін за взаєморозрахунки за перевезення та послуги в міжнародному вантажному залізничному сполученні (п. 1.1.). Розрахунки за користування вантажними вагонами здійснюються на підставі розрахункових відомостей по формі додатку 3 і 4 до договору на умовах і по ставках ППВ (п. 2.2.1.1.). Додатковою угодою №6 від 17.12.2012р. передбачено, що у випадку експлуатації власних вагонів Укрзалізниці по прямим угодам про організацію перевезення вантажів в міжнародному сполученні, вагонними компаніями Укрзалізниці і експедиторами, вантажовідправниками або вантажоодержувачами (як резидентами України, так і резидентами Румунії) АТ «Румунська залізнична група» звільняється від плати за користування цими вагонами. Відповідно до пар. 9 розд. ІІ ППВ, вагони залізниці, здані нею в оренду третій особі, повинні бути приписані як приватні вагони на ім'я орендаря і відповідно позначені (п. 9.4.). Відповідно до розд. 2 пар. 9 п. 9.7. ППВ (додаток №3) за знаходження приватного і наданого в оренду вагону на дороги-користувачі плата не нараховується.

У відповідності до електронного листа АТ «Румунська залізнична група» від 27.05.2014 р., вагони, що знаходяться на станції Вадул Сирет належать до її власності і за їх знаходження на Укрзалізниці плата не нараховується і з отримувача не стягується плата за користування цими вагонами. При цьому, відповідно до листа від 28.05.2014р. ці вагони передані власником в оренду ТзОВ «Хімтек - Імпекс».

Посилання відповідача на ту обставину, що сторони у справі не є сторонами цього договору, а відтак, такий договір не регулює їх відносин, не заслуговує на увагу враховуючи, що цим договором на централізованому рівні врегульовані відносини Укрзалізниці та АТ «Румунська залізнична група» в інтересах невизначеного кола суб'єктів, у т.ч. орендарів та орендодавців вагонів, які приймають участь у міжнародному вантажному залізничному сполученні. Водночас, за диспозицією ст. 119 Статуту залізниць, у разі знаходження у українських вантажовласників та портів під навантажувально-розвантажувальними операціями вагонів, що належать іншим державам, відповідна українська залізниця має право на відшкодування (компенсацію) за рахунок цих вантажовласників (портів) витрат, що були понесені саме нею (залізницею) у зв'язку з оплатою іноземній залізниці користування іновагонами, при умові, що ці витрати були нею дійсно понесені.

Позивач, посилаючись на безпідставність стягнення з нього плати за користування іновагонами як в межах провадження у справі №914/3713/14, так і в справі №914/1231/15, доказів на підтвердження своїх посилань з цього приводу не навів.

15.01.2009р. між Державним територіально-галузевим об'єднанням «Львівська залізниця» та ТзОВ транспортно-експедиційне підприємство «Галтранс» (замовник) був укладений договір №201 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги, який регламентує відносини сторін по наданню послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів та проведення розрахунків за ці послуги на умовах попередньої оплати (п. 1.1.). Залізниця зобов'язалась здійснювати перевезення та надавати додаткові послуги замовнику при умові попередньої оплати ним тарифу, зборів запланованих перевезень та послуг (п. 2.1.). За цим договором відповідач зобов'язався здійснювати перевезення та надавати додаткові послуги позивачу при умові попередньої оплати ним тарифу зборів запланованих перевезень та послуг. Розрахунок провізних платежів, послуг та додаткових зборів проводиться згідно ставок Тарифного керівництва №1 з врахуванням коефіцієнтів, оголошених Укрзалізницею (п. 2.2.). Для проведення розрахунків і обліку сплачених сум залізниця через ТехПД відкриває для позивача особовий рахунок з присвоєнням відповідного коду платника та вантажоодержувача. Одержані кошти залізниця зараховує на особовий рахунок замовника (п. 2.3.). Позивач виступає платником за перевезення вантажів та/або вантажовідправником / вантажоодержувачем (п. 3.1.).

При цьому, замовник зобов'язався здійснювати попередню оплату за перевезення вантажів та додаткові послуги шляхом перерахування коштів авансом в сумах, відповідних до обсягу запланованого перевезення на рахунок Єдиного ТехПД (п. 3.3.1.). Розмір оплати та періодичність її внесення визначається замовником виходячи з очікуваного обсягу перевезень та послуг на підставі діючих тарифів (п. 4.1.). У міру виконання перевезень та надання послуг залізниця відображає в особовому рахунку використання замовником коштів для оплати перевезень вантажів, за користування вагонами (контейнерами), подавання, забирання вагонів, маневрову роботу, зберігання вантажів, інших додаткових послуг, а також штрафів на підставі відповідних документів. По закінченні кожного місяця залізниця через Єдине ТехПД надає замовнику витяг з його особового рахунку і податкову накладну (п. п. 4.2., 4.3.).

Додатком №1 до договору сторонами погоджено Протокол узгоджених ставок зборів за додаткові послуги при перевезенні вантажів.

Згаданим вище рішенням також встановлено, що 10.05.2014 р. за накладними СМГС №№53100812 - 53100816 на станцію Вадул-Сирет прибуло 26 власних іновагонів (перевізник ГФР), станція відправлення Говора Румунія відправник «Чієк Сполка Аксижна Румунія» із вантажем сода кальцинована, з яких 8 вагонів - одержувач ТзОВ ТЕП «Галтранс», 3 вагони - одержувач - ТзОВ «Побужський феронікелевий комбінат», платник по Укрзалізниці ТзОВ ТЕП «Галтранс»; 8 вагонів - одержувач ЗАТ «Костопольський завод скловиробів», платник по Укрзалізниці ТзОВ ТЕП «Галтранс»; 7 вагонів - одержувач ПАТ «Консюмерз Скло Зоря», платник по Укрзалізниці ТзОВ ТЕП «Галтранс».

10.05.2014р. вагони затримані в очікуванні розмитнення по актах загальної форми ГУ-23 №№ 199-202, а 12.05.2014 р. вагони розмитнені, про що складені акти загальної форми №№203-206. При цьому, згідно пам'яток на подачу вагонів ГУ-45 №№47, 48 ці вагони були подані під вивантаження 12.05.2014 р. о 22:00.

29.05.2014р. на виконання замовлення ТзОВ ТЕП «Галтранс» та ТзОВ «Хімтек-Імекс» на станцію Вадул-Сирет вагони призначенням Нікель Побужський Одеської залізниці, Костопіль, Клевань Львівської залізниці по старим документам (накладним СМГС) були переадресовані на станцію Вадул-Сирет. Згідно пам'ятки на забирання вагонів ГУ-45 №61, дані на вивантаження вагони 30.05.2014р. о 6:30 забрані для переадресування та подані згідно пам'ятки на подачу вагонів ГУ-45 №59 о 12:10 на вивантаження.

Після переадресування та вивантаження вагони призначенням Вадул-Сірет забрані по пам'яткам ГУ-45: №56 вагон 15 вивантажений 21.05.2014р. о 08:00; №61 вагон 83 вивантажений 27.05.2014р. о 23:10; №73 вагон 53 вивантажений 04.06.2014р. о 10:40; №77 вагони 82 та 71 вивантажили 06.06.2014 р. о 20:50; №83 вагон 44 вивантажили 13.06.2014р. о 21:00; №86 вагон 87 вивантажили 19.06.2014 р. о 00:20; №73 вагон 30 вивантажили 04.06.2014р. о 10:40. Вагони призначенням станція Костопіль по пам'яткам: №64 вагони 57, 60, 53, 21, 51, 35, 36 вивантажили 30.05.2014 р. о 13:10; №70 вагон 83 вивантажили 02.06.2014 р. о 17:10. Вагони призначенням станція Клевань по пам'яткам №64: 91, 01, 38, 46 вивантажили 30.05.2014р. о 13:10; №72 вагон 47 вивантажили 04.06.2014р. о 10:30; №75 вагон 91 вивантажили 05.06.2014р. о 18:40; №76 вагон 53 вивантажили 06.06.2014р. о 01:10. Вагони призначенням станція Нікель Побужський по пам'яткам №64: 76, 97, 46 вивантажили 30.05.2014р. о 13:10.

На основі цих пам'яток по відомостях плати за користування вагонами відповідачем було нараховано та стягнуто з ЄТехПД позивача кошти за користування вагонами в сумі 128389 грн.: відомості плати №21050001 - 2528,70 грн., №29050002 - 4270,10 грн., №30050004 - 801,20 грн., №30050005 - 69280,40 грн., №03060008 - 5781,50 грн., №05060009 - 6241,40 грн., №05060010 - 12482,80 грн., №06060011 - 6592 грн., №06060012 - 6657,60 грн., №07060013 - 13753,30 грн.

Окрім того, з позивача по накопичувальним карткам було нараховано та стягнуто кошти за зберігання вантажу в сумі 132332,50 грн. згідно розд. 3 п. 2.1. збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом МТУ №317 від 26.03.2009р., а також за переадресування вантажів, заповнення документів, повідомлення одержувача.

У претензії на суму 220053,27 грн. позивач посилається на безпідставне стягнення 3100068,84 грн., з яких 153113,76 грн. - плата за користування власними іновагонами згідно відомостей плати за користування вагонами; 156955,08 грн. - плата за зберігання вантажу у вагонах. У позовній заяві позивач посилається на безпідставне списання 220053,27 грн., з яких 153113,76 грн. за користування власними іновагонами згідно відомостей плати за користування вагонами, та 66939,51 грн. - перебір плати за зберігання вантажу у вагонах.

Дослідивши представлені суду докази, суд дійшов висновку, що в позові слід відмовити повністю з огляду на наступне.

Повторно звертаючись до Господарського суду Львівської області із позовом до Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» позивачем обрано такий спосіб захисту порушеного права як зобов'язання відповідача поновити безпідставно списані кошти на особовому рахунку позивача в сумі 220053,27 грн.

Способи захисту цивільних прав визначені, зокрема, ст. 16 ЦК України та ст.20 ГК України.

Виходячи зі змісту позовної заяви позивач вимагає зобов'язати відповідача поновити на особовому рахунку позивача 220053,27 грн. із посиланням на ст. 1212 ЦК України.

Відповідно до п.4.3. Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» господарський суд, дійшовши висновку про те, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, повинен відмовити в позові, а не припиняти провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 80 ГПК України.

Отже, невідповідність визначеного позивачем предмету позову обраному ним способу захисту порушеного права є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Рішенням Господарського суду від 23.12.2013 у справі №914/3713/14 та матеріалами справи №914/1231/15 доведено та не заперечується позивачем, що останній здійснював передоплату на підставі Договору №201 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги від 15.01.2009р., а відтак, покликання позивача у позовній заяві на безпідставність списання коштів є хибним та нормативно необґрунтованим.

Стаття 46 Статуту встановлює, що одержувач зобов'язаний прийняти і вивезти вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Правила зберігання вантажів установлюють, що збір за зберігання вантажів у вагонах у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо), при цьому термін безоплатного зберігання обчислюється з моменту затримки. Підставою для нарахування та стягнення збору за зберігання, в тому числі при затримці вагонів на шляху перевезення, є акт загальної форми, який складається для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, і підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами, відповідно до Правил складання актів, Правил користування вагонами і контейнерами.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 23.12.2013 р. у справі №914/3713/14, залишеним без змін Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 17.02.2015 р., встановлено, що відповідач помилково посилається на безпідставне стягнення із нього 127594,80 грн. плати за користування вагонами а також 55782,92 грн. перебору плати за зберігання вантажу у вагонах, при тому, що розрахунок позивача не відповідає розрахунку відповідача щодо таких списань. Суд зазначає, що хоча в поясненнях позивач і зазначає про можливе надлишкове стягнення плати за простій вагонів, позовних вимог з цієї підстави ним заявлено не було. Посилання на можливе безпідставне списання коштів з інших відносин не приймається до уваги враховуючи, що позовні вимоги заявлені лише у зв'язку із перевезенням вантажу 10.05.2014р. за накладними СМГС №№53100812 - 53100816.

Списання зазначених коштів з ЄТехПД позивача здійснювалось на підставі розрахункових відомостей (що не суперечило п.2.2.1.1 договору №145/06-ЦЮ), відомостей плати за користування вагонами, пам'яток подачі та забирання вагонів, зміст яких не був спростований у встановленому порядку належними доказами.

Крім того, що при звірянні сторонами розрахунків згідно особового рахунку № 7362445, були підписані без зауважень акти звірки розрахунків між ЄТехПД ДТГО «Львівська залізниця» та ТОВ ТЕП «Галтранс», тобто позивач визнав правомірним списання коштів з його особового рахунку за надані в травні-червні 2014 року залізницею послуги.

Відтак, позивач не довів помилковість даних у вказаних відомостях та, відповідно, безпідставність нарахування таких платежів відповідачем.

Суд приймає до уваги заперечення відповідача стосовно безпідставного нарахування позивачем інфляційних нарахувань та 3 % річних в порядку ст. 625 ЦК України за порушення грошового зобов'язання, оскільки позивачем не доведено, у яких саме зобов'язальних правовідносинах перебувають сторони за справою, яке грошове зобов'язання не виконала Залізниця перед позивачем і у який саме строк, що стало підставою для заявлення позивачем вимоги про стягнення інфляційних нарахувань та 3 % річних.

Не доведено також у встановленому порядку те, що відповідач помилково враховував не час фактичного знаходження вагонів під вантажними операціями, а час користування вагонами, у зв'язку із чим позивач вважає переплаченими 55782,92 грн. Дані графіку розвантаження не спростовують даних про час перебування вагонів під розвантаженням згідно із пам'ятками подачі і забирання вагонів.

Згідно ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог, зокрема, про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні.

Відповідно до ч. ч. 2, 3. ст. 909 ЦК України, укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Зазначене відповідає і приписам ст. 307 ГК України. Згідно ч. ч. 5, 6 ст. 306 ГК України, загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів визначаються цим кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Згідно пар. 1 ст. 7 СМГС, згідно із якою одночасно з пред'явленням вантажу до перевезення вантажовідправник для кожної відправки повинен представити станції відправлення правильно заповнену і підписану накладну.

Згідно п. 5.14. роз'яснень Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002р. №04-5/601 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею», вантажовласники на підставі ст. 119 Статуту залізниць повинні відшкодувати залізницям плату за користування вагонами інших держав від часу прийому цих вагонів від залізниці до повернення їх після виконання вантажних операцій у порядку, визначеному Укрзалізницею відповідно до міжнародних договорів України з цих питань. Відповідний порядок визначений Постановою Кабінету Міністрів України №1312 від 28.10.1996р. «Про номерний облік простою вантажних вагонів, які належать іншим державам» та Правилами користування вагонами і контейнерами.

Відтак, як і в межах провадження у справі № 914/3713/14, так і в справі №914/1231/15, позивачем не доведено безпідставність списання з його особового рахунку плати за користування власними іновагонами в сумі 153113,76 грн. та оплати за зберігання вантажу у вагонах в сумі 66939,51 грн.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки спір виник з вини позивача, у відповідності до ст. 49 ГПК України судовий збір слід покласти на нього у повному обсязі.

З огляду на викладене, керуючись Конституцією України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 84, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. У позові відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

У відповідності до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 22.06.2015 р.

Суддя Кидисюк Р.А