РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2015Справа №910/8884/15
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтернатива»

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «КАПІТАЛ»;

2. Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації);

3. Комунального підприємства «Дирекція реставраційно - відновлювальних робіт»

про усунення перешкод у користуванні майном та визнання недійсним договору

Представники:

від Позивача: не з'явились;

від Відповідача - 1: Гетьман - Гнідунець Л.О. (директор);

Умудова Я.С. (представник за Довіреністю);

від Відповідача - 2: не з'явились;

від Відповідача - 3: не з'явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Альтернатива» (надалі також - «Позивач») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «КАПІТАЛ» (надалі також - «Відповідач - 1»), Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (надалі також - «Відповідач - 2») та Комунального підприємства «Дирекція реставраційно - відновлювальних робіт» (надалі також - «Відповідач - 3») про усунення перешкод у користуванні майном та визнання недійсним договору.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що на виконання рішення Київської міської ради від 23.10.2013 №420/9908 19.12.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Альтернатива» (Орендар) та Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (Орендодавець) було укладено Договір №1435 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду, відповідно до умов якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке знаходиться за адресою: вул. Богдана Хмельницького, будинок №34 літ. Б, Б'для розміщення бібліотеки, музею. Позивач звернувся до Відповідача - 2 за роз'ясненням щодо наявності прав третіх осіб на об'єкт оренди, який листом від 15.02.2015 року повідомив про включення будинку до об»єктів реконструкції, реставрації, незавершеного будівництва. 18.10.2005 року Постійно діючою конкурсною комісією із залученням інвесторів до будівництва реконструкції або реставрації нежилих будинків, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва, утвореної розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.04.2005 р. №699, проведено конкурс із залучення інвесторів до реконструкції зазначеного нежитлового будинку та визначено переможця - Товариство з обмеженою відповідальністю «КАПІТАЛ». 28.12.2005 року між Головним управлінням комунальної власності міста Києва, Комунальним підприємством «Дирекція реставраційно-відновлювальних робіт» та Товариством з обмеженою відповідальністю «КАПІТАЛ» було укладено Інвестиційний договір №5 про реконструкцію та будівництво нежитлового будинку по вул. Богдана Хмельницького, 34, Б, Б' в м. Києві, предметом якого є реалізація інвестиційного проекту з реконструкції та будівництва нежитлового будинку за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 34, Б, Б' на умовах, визначених конкурсом по залученню інвесторів для реконструкції будинку, затвердженого протоколом конкурсної комісії від 18.10.2005р. №8. Як зазначає Позивач, реалізація такого будівництва порушує його права, майбутні поліпшення приміщення стануть непридатними для нормальної експлуатації. Вважає, що Інвестиційний договір №5 про реконструкцію та будівництво нежитлового будинку по вул. Богдана Хмельницького, 34, Б, Б' в м. Києві від 28.12.2005 р. є недійсним з посиланням на ст.215 Цивільного кодексу України. Крім того, зауважує, що Відповідачами був порушений порядок прийняття рішень щодо управління майном та залучення інвесторів, спірний договір укладений з порушенням порядку, встановленого рішенням Київської міської ради №17/1451 від 06.09.2001 р., яким передбачено, що рішення про залучення інвестицій приймаються Київським міським головою. Також Відповідачами не виконуються роботи, передбачені Договором. За таких підстав, просить Суд зобов»язати Товариство з обмеженою відповідальністю «КАПІТАЛ», Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Комунальне підприємство «Дирекція реставраційно - відновлювальних робіт» усунути перешкоди Товариству з обмеженою відповідальністю «Альтернатива» у користуванні приміщеннями загальною площею 1419,3 кв.м. по вул. Богдана Хмельницького, 34, Б, Б' та визнати недійсним Інвестиційний договір №5 про реконструкцію та будівництво нежитлового будинку по вул. Богдана Хмельницького, 34, Б, Б' в м. Києві від 28.12.2005 р., укладений між Головним управлінням комунальної власності міста Києва, Комунальним підприємством «Дирекція реставраційно-відновлювальних робіт» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Капітал».

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 10.04.2015 р. порушено провадження у справі № 910/8884/15-г, судове засідання призначено на 06.05.2015 р.

05.05.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача-1 надійшла заява про застосування строків позовної давності, в якій просить Суд відмовити в задоволенні позову з підстав пропущення строку позовної давності. Крім того, надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі від 10.04.2015 року.

05.05.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача-3 надійшло повідомлення про ліквідацію Комунального підприємства "Дирекція реставраційно - відновлювальних робіт".

06.05.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі від 10.04.2015 року.

06.05.2015 року в судове засідання з'явились представники позивача, відповідача-1 та відповідача-2. Представник відповідача-3 в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення по суті спору, якими підтримав вимоги та доводи позовної заяви. Крім того, зазначив, що Позивач не мав можливості потрапити в спірну будівлю, оскільки вхід замуровано, а іншої можливості потрапити в будівлю немає. Щодо заяви Відповідача-1 про застосування строків позовної давності, зазначив, що про існування інвестиційного договору стало відомо тільки на теперішній час.

Представники відповідача-1 та відповідача-2 в судовому засіданні надали усні пояснення по суті спору, якими заперечили проти задоволення позовних вимог. Крім того, представник відповідача-2 подав документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі від 10.04.2015 року.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши представників сторін, керуючись ст. 38 ГПКУ, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати:

1) Позивача

- надати письмові пояснення чи заперечення з посиланням на належні докази з урахуванням Відзиву та Заяви про застосування строків позовної давності Товариства з обмеженою відповідальністю "КАПІТАЛ";

- надати докази на підтвердження чинення перешкоди в користуванні спірною будівлею з боку Товариства з обмеженою відповідальністю "КАПІТАЛ" та Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації);

- надати письмові пояснення щодо проведення процедури, яка передує укладенню інвестиційного договору;

- надати Акт обстеження будівельної лабораторії КП "Київжитлоспецексплуатація" від 19.12.2013 року №183/58.

2) Відповідача-2 надати письмові пояснення чи заперечення з посиланням на належні докази з урахуванням пояснень представників позивача та відповідача-1, наданих в судовому засіданні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.05.2015 року відкладено розгляд справи на 03.06.2015 року, у зв'язку з невиконанням вимог ухвали суду, витребуванням додаткових доказів по справі.

03.06.2015 року в судове засіданні з'явились представники відповідача-1. Інші представники в судове засідання не з'явились, про поважні причини неявки Суд не повідомили, про час і місце судового засіданні були повідомлені належним чином, вимоги ухвали суду від 06.05.2015 року не виконали.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні подав клопотання про продовження строків розгляду справи на 15 днів.

Суд відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України вважає за можливе задовольнити заявлене клопотання представника відповідача-1, виходячи з того, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви, а у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 03.06.2015 р. продовжено строк розгляду спору на 15 днів, відкладено розгляд справи на 17.06.2015 р., у зв'язку з неявкою представників в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду, клопотанням про продовження строків розгляду спору.

В судовому засіданні 17.06.2015 року представники Відповідача - 1 проти задоволення позовних вимог заперечили з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. В судове засідання представники Відповідача - 2 та Відповідача - 3 не з»явились, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованих повідомлень про вручення 11.06.2015 р. уповноваженим особам підприємств ухвали суду. В судове засідання представник Позивача не з»явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується відміткою про відправлення на Ухвалі Господарського суду міста Києва від 03.06.2015 року у справі № 910/8884/15.

За змістом пункту 32 інформаційного листа №01-08/530 від 29.09.2009р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання, порушені у доповідних записках господарських судів України у першому півріччі 2009 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України», якщо відмітка про відправку, зроблена у встановленому порядку на першому примірникові процесуального документа, оформлена відповідним чином, вона, як правило, є підтвердженням розсилання процесуального документа сторонам та іншим особам, які брали участь у справі, а коли йдеться про ухвалу, де зазначається про час і місце судового засідання, - підтвердженням повідомлення про час і місце такого засідання.

Відповідно до інформації розміщеної на веб-сайті Міністерства юстиції України, місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтернатива» є 02121, м.Київ, ВУЛИЦЯ ВЕРБИЦЬКОГО, будинок 32.

Суд зазначає, що Ухвали Господарського суду міста Києва у справі № 910/8884/15 направлялись на адресу Товариство з обмеженою відповідальністю «Альтернатива», зазначену на веб-сайті Міністерства юстиції України.

Згідно з абзацем 3 пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації -адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, Суд приходить до висновку, Позивач, Відповідач - 2 та Відповідач - 3 про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Приймаючи до уваги, що Позивач, Відповідач - 2 та Відповідач - 3 були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, Суд вважає, що неявка в судове засідання представників Позивача, Відповідача - 2 та Відповідача - не є перешкодою для прийняття Рішення у даній справі.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 17 червня 2015 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

28.12.2005 року між Головним управлінням комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (Замовник), Комунальним підприємством «Дирекція реставраційно-відновлювальних робіт» (Технічний нагляд) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КАПІТАЛ» (Інвестор) на виконання розпорядження Київської міської державної адміністрації від 30.11.2005 р. №2195 було укладено Інвестиційний договір №5 про реконструкцію та будівництво нежитлового будинку по вул. Богдана Хмельницького, 34, Б, Б' в м. Києві, предметом якого є реалізація інвестиційного проекту з реконструкції та будівництва нежитлового будинку за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 34, Б, Б' на умовах, визначених конкурсом по залученню інвесторів для реконструкції будинку, затвердженого протоколом конкурсної комісії від 18.10.2005р. №8.

Відповідно до п.8.1 Договору він набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін і діє до моменту виконання Сторонами своїх зобов»язань, передбачених Договором, додатками та доповненнями до нього.

19.12.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Альтернатива» (Орендар) та Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (Орендодавець) було укладено Договір №1435 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду, відповідно до умов якого Орендодавець на підставі рішення Київської міської ради від 23.10.2013 р. №420/9908, передав, а Орендар прийняв в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке знаходиться за адресою: вул. Богдана Хмельницького, будинок №34 літ. Б, Б' для розміщення бібліотеки, музею.

У п.9.1 Договору передбачено, що цей Договір є укладеним з моменту підписання його Сторонами і діє з 19.12.2013 р. по 17.12.2016 р.

В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач посилається на те, що реалізація будівництва на підставі Інвестиційного договору №5 про реконструкцію та будівництво нежитлового будинку по вул. Богдана Хмельницького, 34, Б, Б' в м. Києві від 28.12.2005 р. порушує його права, майбутні поліпшення приміщення стануть непридатними для нормальної експлуатації. Вважає, що Інвестиційний договір №5 про реконструкцію та будівництво нежитлового будинку по вул. Богдана Хмельницького, 34, Б, Б' в м. Києві від 28.12.2005 р. є недійсним з посиланням на ст.215 Цивільного кодексу України. Крім того, зауважує, що Відповідачами був порушений порядок прийняття рішень щодо управління майном та залучення інвесторів, спірний договір укладений з порушенням порядку, встановленого рішенням Київської міської ради №17/1451 від 06.09.2001 р., яким передбачено, що рішення про залучення інвестицій приймаються Київським міським головою. Також Відповідачами не виконуються роботи, передбачені Договором. За таких підстав, просить Суд зобов»язати Товариство з обмеженою відповідальністю «КАПІТАЛ», Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Комунальне підприємство «Дирекція реставраційно - відновлювальних робіт» усунути перешкоди Товариству з обмеженою відповідальністю «Альтернатива» у користуванні приміщеннями загальною площею 1419,3 кв.м. по вул. Богдана Хмельницького, 34, Б, Б' та визнати недійсним Інвестиційний договір №5 про реконструкцію та будівництво нежитлового будинку по вул. Богдана Хмельницького, 34, Б, Б' в м. Києві від 28.12.2005 р., укладений між Головним управлінням комунальної власності міста Києва, Комунальним підприємством «Дирекція реставраційно-відновлювальних робіт» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Капітал».

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтернатива» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (стаття 20 Господарського кодексу України).

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, відноситься визнання правочину недійсним. Аналогічні положення містить статті 20 Господарського кодексу України.

За приписом статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Пунктом 2.1. Постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

За змістом п.2.9 Постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Одночасно, за змістом п.2.5.2 вказаної Постанови Пленуму Вищого господарського суду України необхідно з урахуванням приписівст.215 Цивільного кодексу України та ст.207 Господарського кодексу України розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом (наприклад, ч.1 ст.220, ч.2 ст.228 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.207 Господарського кодексу України), і оспорювані, які можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора.

Такої саме позиції дотримується Вищий господарський суд України і у п.18 Інформаційного листа №01-8/211 від 07.04.2008р. «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України», за змістом вимога про визнання недійсним правочину та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Цивільний кодекс України не дає визначення поняття «заінтересована особа». Тому коло заінтересованих осіб має з'ясовуватись в кожному конкретному випадку в залежності від обставин справи та правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

За приписами статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Крім того, виходячи зі змісту статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб'єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Частиною 7 ст. 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Як встановлено Судом, 28.12.2005 року між Головним управлінням комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (Замовник), Комунальним підприємством «Дирекція реставраційно-відновлювальних робіт» (Технічний нагляд) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КАПІТАЛ» (Інвестор) на виконання розпорядження Київської міської державної адміністрації від 30.11.2005 р. №2195 було укладено Інвестиційний договір №5 про реконструкцію та будівництво нежитлового будинку по вул. Богдана Хмельницького, 34, Б, Б' в м. Києві, предметом якого є реалізація інвестиційного проекту з реконструкції та будівництва нежитлового будинку за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 34, Б, Б' на умовах, визначених конкурсом по залученню інвесторів для реконструкції будинку, затвердженого протоколом конкурсної комісії від 18.10.2005р. №8.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Суд зазначає, що при укладенні Інвестиційного договору №5 про реконструкцію та будівництво нежитлового будинку по вул. Богдана Хмельницького, 34, Б, Б' в м. Києві від 28.12.2005 року між Головним управлінням комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Комунальним підприємством «Дирекція реставраційно-відновлювальних робіт» та Товариством з обмеженою відповідальністю «КАПІТАЛ», Сторони були вільні у визначенні умов договору, на свій розсуд приймали даний правочин на певних встановлених умовах, узгодили ці умови, підписавши спірний Договір, а тому всі умови оспорюваного Договору з моменту його укладення стають однаково обов'язковими для виконання сторонами.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що при укладенні спірного Договору Відповідачами був порушений порядок прийняття рішення щодо управління майном та залучення інвесторів.

Відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ради та їх виконавчі органи входять до системи органів місцевого самоврядування.

Частина 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначає, що територіальним громадам міст належить право комунальної власності на нерухоме майно.

Рішенням Київської міської ради від 24.06.2004 року №322/1532 «Про затвердження переліку нежилих будинків комунальної власності територіальної громади міста Києва, які підлягають реконструкції або реставрації за залучені кошти» нежитловий

будинок по вул. Б. Хмельницького, буд. 34 Б, Б' було включено до переліку нежилих

будинків, які підлягають реконструкції або реставрації за залучені кошти.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 699 від 27.04.2005 року затверджено Положення про порядок проведення конкурсів з будівництва, реконструкції або реставрації нежилих будинків, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва, за залучені кошти, який визначає комплекс організаційних заходів, які мають на меті сприяння реалізації інвестиційних проектів будівництва, реконструкції або реставрації нежилих будинків з метою створення ділових центрів у місті Києві, збереженню та відновленню нежитлового фонду, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва, приведенню до належного стану прибудинкових територій, забезпеченню міста місцями для паркування автотранспорту та розвитку соціально-побутової і торговельної сфери міста, забезпеченню рівного захисту прав і майна суб'єктів інвестиційної діяльності незалежно від форм власності.

Відповідно до п.1.2 Положення є обов'язковим для виконання всіма суб'єктами інвестиційної діяльності (незалежно від форм власності й підпорядкування), пов'язаної з будівництвом, реконструкцією або реставрацією нежилих будинків, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва (далі - об'єкти інвестування).

Згідно з п.п.3.1, 3.2 Положення інвестори залучаються до будівництва, реконструкції або реставрації об'єктів інвестування на підставі переліку, який затверджується відповідним рішенням Київської міської ради на умовах, затверджених конкурсною комісією. Ініціатива щодо виконання будівництва, реконструкції або реставрації об'єктів інвестування може виходити від виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), головних управлінь, управлінь, балансоутримувачів нежилих будинків.

Функції замовника покладаються на Головне управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), яке в установленому порядку визначає службу замовника. (п.3.5 Положення)

Пунктами 10.1-10.2 Положення передбачено, що протягом десяти робочих днів з дня прийняття рішення про затвердження переможця інвестиційного конкурсу конкурсна комісія публікує результати конкурсу в друкованих засобах масової інформації. Після видання розпорядження Київської міської державної адміністрації про затвердження результатів конкурсу замовник, служба замовника та переможець конкурсу укладають інвестиційний договір. Переможець конкурсу набуває права інвестора з моменту підписання інвестиційного договору.

18 серпня 2005 року був проведений Конкурс по залученню інвесторів для

реконструкції нежилого будинку на вулиці Богдана Хмельницького, 34 Б, Б', за результатами якого Товариство з обмеженою відповідальністю «КАПІТАЛ» стало переможцем конкурсу по залученню інвесторів до реконструкції нежитлового будинку по вул.

Б. Хмельницького, буд. 34 Б, Б' в місті Києві, що підтверджується Розпорядженням

Київської міської державної адміністрації «Про затвердження результатів конкурсів із залучення інвесторів до реконструкції або реставрації нежилих будинків, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва» №2195 від 30.11.2005 p.

На виконання Положення про порядок проведення конкурсів з будівництва, реконструкції або реставрації нежилих будинків, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва, за залучені кошти 28.12.2005 року було укладено Інвестиційний договір №5 про реконструкцію та будівництво нежитлового будинку по вул. Богдана Хмельницького, 34, Б, Б' в м. Києві.

З огляду на вищевикладене, Суд приходить до висновку, що Відповідачі діяли в межах наданих їм повноважень, норм чинного законодавства України та Положення про порядок проведення конкурсів з будівництва, реконструкції або реставрації нежилих будинків, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва, за залучені кошти № 699 від 27.04.2005 року, на теперішній час акти органів місцевого самоврядування є чинними, а тому Суд не приймає до уваги доводи Позивача про порушення порядку прийняття рішення з питань управління майном та залучення інвесторів.

Крім того, Суд не приймає до уваги посилання Позивача на порушення порядку, встановленого рішенням Київської міської ради №17/1451 від 06.09.2001 р. «Про порядок набуття права власності на об'єкти інвестування», оскільки вказаний Порядок регулює відносини, пов»язані з набуттям права власності на об»єкти інвестування, а не відносини, що виникають при укладанні інвестиційного договору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги Позивач також зазначав, що Товариством з обмеженою відповідальністю «КАПІТАЛ» не були виконані роботи, передбачені умовами Інвестиційного договору №5 про реконструкцію та будівництво нежитлового будинку по вул. Богдана Хмельницького, 34, Б, Б' в м. Києві від 28.12.2005 року.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, Відповідачем - 1 вчиняються дії на виконання умов спірного правочину, а саме були здійснені підготовчі роботи з реконструкції (проведені інженерно - геологічні вигукування, інженерні обстеження конструктивну будинку, обмірні роботи), що підтверджується листом Головного управління комунальної власності міста Києва від 25.04.2006 р. Крім того, подано Клопотання до Київської міської ради про надання у користування земельної ділянки та надана Згода Київським міським головою на розроблення документації із землеустрою.

За таких підстав, враховуючи, що Відповідачем - 1 вчиняються дії по виконанню умов Інвестиційного договору №5 про реконструкцію та будівництво нежитлового будинку по вул. Богдана Хмельницького, 34, Б, Б' в м. Києві від 28.12.2005 р., Суд відхиляє доводи Позивача як необґрунтовані.

Крім того, Суд зазначає, що посилаючись на необхідність визнання недійсним Інвестиційного договору №5 про реконструкцію та будівництво нежитлового будинку по вул. Богдана Хмельницького, 34, Б, Б' в м. Києві від 28.12.2005 року, Позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів відповідно до норм ст.ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження його доводів, викладених у позовній заяві, відносно того, в чому саме полягає недійсність вказаного Договору.

Таким чином, Суд приходить до висновку, що Позивачем не доведено суду належними засобами доказування, що оспорюваний ним Інвестиційний договір №5 про реконструкцію та будівництво нежитлового будинку по вул. Богдана Хмельницького, 34, Б, Б' в м. Києві від 28.12.2005 року суперечить закону, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, або що особи, які вчинили ці правочини, не мали на це необхідного обсягу цивільної дієздатності, чи що волевиявлення учасників правочинів не було вільним та не відповідало їх внутрішній волі, або що правочин не було вчинено у формі, встановленій законом, чи що правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Крім того, Суд зазначає, що статтею 1 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Постановою Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину (п. 5 постанови).

Втім, наявність права на пред'явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а є лише однією з необхідних умов реалізації встановленого права.

Вирішуючи поданий на розгляд господарського суду спір по суті, Суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов. Відсутність права на позов у матеріальному розумінні тягне за собою ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Судом встановлено, що Позивач не є Стороною Інвестиційного договору №5 про реконструкцію та будівництво нежитлового будинку по вул. Богдана Хмельницького, 34, Б, Б' в м. Києві від 28.12.2005 року. Суд зазначає, що при зверненні до суду з вказаним позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Альтернатива" не довело Суду належними засобами доказування, які саме його права та законні інтереси було порушено внаслідок укладення спірного договору.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги положення ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, Позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Таким чином, Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтернатива» до Товариства з обмеженою відповідальністю «КАПІТАЛ», Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Комунального підприємства «Дирекція реставраційно - відновлювальних робіт» про визнання недійсним Інвестиційного договору №5 про реконструкцію та будівництво нежитлового будинку по вул. Богдана Хмельницького, 34, Б, Б' в м. Києві від 28.12.2005 року.

Що стосується позовних вимог Позивача про зобов»язання Товариства з обмеженою відповідальністю «КАПІТАЛ», Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Комунального підприємства «Дирекція реставраційно - відновлювальних робіт» усунути перешкоди Товариству з обмеженою відповідальністю «Альтернатива» у користуванні приміщеннями загальною площею 1419,3 кв.м. по вул. Богдана Хмельницького, 34, Б, Б', Суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею ст. 386 Цивільного кодексу України, якою встановлено засади захисту права власності, передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності; власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

За нормами ст. 391 Цивільного кодексу України власник має право на захист права власності від порушень, хоча б вони і не були пов'язані з позбавленням володіння. Захист права власності від таких порушень здійснюється за допомогою негаторного позову. Негаторним є позов власника про усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання майном, навіть якщо такі порушення не пов'язані з позбавленням права володіння. Отже, негаторний позов пред'являється власником за умови, що він має майно у своєму володінні, однак протиправна поведінка інших осіб перешкоджає йому здійснювати право користування та розпоряджання ним.

Таким чином, необхідною умовою для задоволення такого позову є наявність перешкод у здійсненні позивачем права користування та розпоряджання своїм майном; при цьому підлягає доведенню в чому конкретно полягають (за їх наявності) такі перешкоди.

Відповідно до ст. 396 Цивільного кодексу України, особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Суд зазначає, що право власності може бути також порушене без безпосереднього вилучення майна у власника. Власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном шляхом подачі до суду негаторного позову.

Позивачем за негаторним позовом може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Предмет негаторного позову є вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом (шляхом звільнення виробничих приміщень власника від неправомірного перебування у них майна третіх осіб, виселення громадян з неправомірно займаних жилих приміщень власника, знесення неправомірно збудованих споруд, накладення заборони на вчинення неправомірних дій щодо майна власника).

Суд зазначає, що усунення перешкод власнику в користуванні своїм майном, як спосіб захисту цивільного права чи інтересу, фактично передбачає покладення на відповідача обов'язку припинити дію, яка порушує право, та можливе лише щодо триваючого правопорушення. Якщо ж на момент подання негаторного позову вчинення перешкод у користуванні майном припинилося, то підстав для його задоволення немає.

Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди, чи зобов'язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод (наприклад, шляхом знесення неправомірно збудованих споруд, про припинення ремонтних робіт в сусідній квартирі, виселення громадян із належних йому на праві власності приміщень тощо).

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладені норми чинного законодавства, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні статті 34 Господарського процесуального кодексу України доказами, певного суб'єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача.

Однак, Суд зазначає, що Позивачем не доведено належними та допустимими засобами доказування в порядку норм ст.ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України порушення його прав саме Відповідачами зважаючи на те, що останні не є власниками приміщень загальною площею 1419,3 кв.м., розташованими за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 34, Б, Б'. Крім того, Позивачем не надано доказів здійснення перешкод з боку Відповідачів у здійсненні господарської (підприємницької) діяльності.

За таких підстав, Суд також відмовляє в задоволенні позовних вимог про зобов»язання Товариства з обмеженою відповідальністю «КАПІТАЛ», Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Комунальне підприємство «Дирекція реставраційно - відновлювальних робіт» усунути перешкоди Товариству з обмеженою відповідальністю «Альтернатива» у користуванні приміщеннями загальною площею 1419,3 кв.м. по вул. Богдана Хмельницького, 34, Б, Б'.

Що стосується Заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «КАПІТАЛ» про застосування строків позовної давності до позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтернатива», Суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно зі статтею 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (пункт 1), за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. (пункт 5).

Статтею 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (пункт 3), сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (пункт 4).

До вимог, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, застосовується загальна позовна давність.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Положеннями п. 2.2 постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України від 01.12.2004 N 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

З урахуванням наведеного, оскільки прав та охоронюваних законом інтересів Позивача, про захист яких він просить Суд у позові, Відповідачами не порушено, і суд відмовляє Позивачу у позові по суті в зв'язку з недоведеністю позовних вимог, питання порушення строку позовної давності (за даних обставин) не впливає на суть винесеного рішення і відповідно, строк позовної давності, як спосіб захисту саме порушеного права, при вирішенні даного спору застосуванню не підлягає.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору залишаються за Позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтернатива» до Товариства з обмеженою відповідальністю «КАПІТАЛ», Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Комунального підприємства «Дирекція реставраційно - відновлювальних робіт» про усунення перешкод у користуванні майном та визнання недійсним договору - відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 19 червня 2015 року.

Суддя О.В. Чинчин