РІШЕННЯ

"08" червня 2015 р.Справа № 921/367/15-г/6

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Шумського І.П. розглянув справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Провімі" (п/с №5, Івано-Франкове, Яворівський район, Львівська область, 81070)

до Фермерського господарства "Альбіон-Ак" (вул. Тернопільська, 14, Козова, Козівський район, Тернопільська область, 47600)

про cтягнення коштів.

За участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1, довіреність № 48 від 23.02.15 р.

відповідача ОСОБА_2, довіреність № 1 від 27.05.15 р.

Суть справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Провімі" звернулось в господарський суд Тернопільської області з позовом до Фермерського господарства "Альбіон-Ак" про стягнення 96 980,25 грн. заборгованості за договором, 8 380,16 грн. пені, 597,82 грн. 3% річних, 8 305,68 грн. втрат від інфляції.

Розгляд справи, призначений вперше на 07 травня 2015 року відкладався, востаннє на 08 червня 2015 року.

В засіданні учасникам процесу розяснено належні їм права та обовязки, передбачені ст.ст. 20,22,81-1 ГПК України.

За відсутності відповідного клопотання аудіозапис судового засідання не здійснювався.

Повноважний представник позивача звернувся до суду із заявами від 19.05.2015р. № 401 та від 02.06.2015р. № 408 про зменшення на 33 710,75 грн. вимоги про стягнення основного боргу. З урахуванням обставин справи, приписів ст. 22 ГПК України, суд ухвалив прийняти зменшення позовних вимог.

Також від позивача надійшла письмова заява від 02.06.2015р. № 408 про відмову від позовних вимог в частині стягнення втрат від інфляції на суму 8 305,68 грн., процентів за користування коштами на суму 597,82 грн. та пені на суму 8 380,16 грн.

Процесуальні наслідки заяви про часткову відмову від позовних вимог позивачу судом роз'яснено.

Заява про часткову відмову позивача від позову не суперечить вимогам ст. 22 ГПК України, не порушує чиїх-небудь прав та охоронюваних законом інтересів, тому відповідно до ст. 78 ГПК України приймається судом.

Представник відповідача позовні вимоги в частині основного боргу на суму 63 269,50 грн. визнав та звернувся до суду із заявою про розстрочку виконання рішення суду в цій частині, шляхом відтермінування його сплати наступним чином: 15 817,38 грн. до 10.06.2015 р., 15 817,38 грн. до 10.07.2015 р., 15 817,38 грн. до 10.08.2015 р., 15 817,38 грн. до 10.09.2015 р. (заява фермерського господарства від 28.05.2015 р.)

Заяву про розстрочку виконання судового рішення від 29.05.2015р. представник господарства просив не розглядати.

Визнання відповідачем позову в частині не суперечить законодавству, не порушує прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, а відтак, згідно ст.ст.22,78 ГПК України є підставою для часткового задоволення позову.

На запитання суду представники сторін повідомили, що сума судового збору в графік розстрочки не включена.

Повноважний представник позивача проти поданої відповідачем заяви про розстрочку виконання судового рішення не заперечив.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників спору, оцінивши представлені докази в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Відповідно до частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Із даною правовою нормою кореспондуються і положення статті 174 ГК України, за якою господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Матеріали справи свідчать про те, що 18 листопада 2013 року між ТОВ "Провімі" та ФГ "ОСОБА_1 АК" було укладено договір поставки № 151, за змістом якого, постачальник (позивач) зобов'язується передати у власність покупця, а покупець (відповідач) зобов'язується прийняти й оплатити товари, в тому числі комбікорми, кормові додатки, премікси, білкові та вітамінно-мінеральні добавки. Асортимент, кількість, ціна, умови поставки та пункт поставки товару визначається у рахунку-фактурі.

За умовами п.12.1 договір набув чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання.

Господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, згідно із положеннями Господарського кодексу України є предметом регулювання ГК України.

Згідно п. 1 ст. 193 названого нормативного акту, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Взаємовідносини, що склалися між учасниками спору суд кваліфікує як правовідносини, що випливають із договору поставки, згідно яких та в силу ст. 712 ЦК України продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 названої правової норми передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Реалізовуючи досягнуті домовленості позивач передав у власність відповідача обумовлений договором товар, а також здійснив його доставку на загальну суму ( 63 269,50 + 33 710,75) 96 980,25 грн., що підтверджується видатковими накладними № 3595 від 12.12.2014р. та № 3596 від 12.12.2014р., підписаними представниками сторін та скріпленими їхніми печатками.

Згідно частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

При цьому підписання покупцем накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і які відповідають вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України (постанова Вищого господарського суду України від 21.04.2011 N 9/252-10).

Статтею 599 Цивільного кодексу України визначено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як стверджує позивач, в порушення умов укладеного правочину та вимог чинного законодавства, свої зобовязання щодо повної оплати вартості отриманих товарно-матеріальних цінностей покупець виконав лише частково, а саме 16.04.2015р. (тобто після пред'явлення позову та порушення провадження у даній справі) відповідачем було здійснено часткове погашення заборгованості на суму 33 710,75 грн., що підтверджується копією банківської виписки, яка міститься у матеріалах справи. Внаслідок чого його заборгованість перед позивачем на час розгляду справи в суді становить 63 269,50 грн.

Вказана сума заборгованості визнається самим відповідачем, та, окрім іншого, підтверджується актом звірки взаєморозрахунків від 18.05.2015р., що підписаний обома сторонами без заперечень.

Відповідно до п. 1 додаткової угоди до договору поставки № 151 від 26.12.2013 р. оплата за товар покупцем здійснюється за договірною ціною шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника з відстрочкою платежу 30 (тридцять) календарних днів з дати рахунку-фактури постачальника.

Згідно з поясненнями представників сторін (судове засідання 08.06.2015р.) рахунки-фактури покупцю виставлялись.

За ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Приписами ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З огляду на викладене, враховуючи, що визнання відповідачем суми основного боргу не суперечить чинному законодавству та не порушує прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ТОВ "Провімі" в частині стягнення 63 269,50 грн. суми основного боргу підлягають до задоволення у повному обсязі, оскільки обґрунтовані та підтвердженні матеріалами справи.

При прийнятті рішення, пунктом 6 частини 1 статті 83 ГПК України передбачено право господарського суду відстрочити або розстрочити його виконання.

Згідно з визначенням наведеним у п.п. 7.1.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17 жовтня 2012 року "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

За змістом п.7.2 вказаної постанови, підставою для розстрочки можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Подана заява та пояснення представників обох сторін, свідчать про існування обєктивних факторів, які ускладнюють виконання судового рішення і є підставою для відтермінування його виконання.

Суд також приймає до уваги згоду (інтереси) стягувача, яка була надана у судовому засіданні від 08.06.2015 р., що підтверджується відповідним протоколом судового засідання.

За таких обставин, заяву Фермерського господарства "Альбіон-Ак" про розстрочку виконання рішення слід задовольнити.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду у разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Позивач зменшив позовні вимоги на загальну суму 33 710,75 грн.( 96 980,25 грн. первісна сума) - 63 269,50 грн. (уточнена сума).

В п. 11 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-06/1175/2011 від 25.08.2011 року зазначено що у разі зменшення позивачем розміру позовних вимог, судовий збір повертається йому з Державного бюджету України в розмірі переплаченої суми.

З огляду на наведене, суд вважає, що ТОВ "Провімі" слід повернути з Державного бюджету України - 674,16 грн. судового збору, як зайво сплаченого.

Поряд з цим, позивач відмовився від заявлених вимог в частині стягнення з відповідача втрат від інфляції на суму 8 305,68 грн., процентів за користування коштами на суму 597,82 грн., пені на суму 8 380,16 грн.

З даного приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За правилом, встановленим п.4 ч.1 ст. 80 ГПК України, якщо заявник відмовився від позовних вимог в частині і таку відмову прийнято, господарський суд припиняє провадження у справі у цій частині.

Як зазначалось вище, відмова позивача від позову в частині вимог про стягнення втрат від інфляції на суму 8 305,68 грн., процентів за користування коштами на суму 597,82 грн. та пені на суму 8 380,16 грн. не порушує прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб і не суперечить законодавству, а відтак, згідно ст.ст.22,78 ГПК України прийнята судом і є підставою для припинення провадження у справі у названій частині за п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Статтею 7 Закону України "Про судовий збір", передбачено підстави повернення судового збору, перелік яких є вичерпним. У їх числі не зазначено такої підстави, як припинення провадження у справі (стаття 80 ГПК).

Таким чином, припинення провадження у справі з підстав, передбачених статтею 80 ГПК, не тягне за собою наслідків у вигляді повернення сплаченої суми судового збору.

Решта судових витрат, відповідно до ст. 44, 49 ГПК України, відшкодовуються за рахунок відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 1, 2, 4-3, 12, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 78, 80, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

1. Стягнути з Фермерського господарства "Альбіон-Ак" (вул. Тернопільська, 14, смт.Козова, Козівський район, Тернопільська область, 47600, код 35452704)

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Провімі" (п/с №5, Івано-Франкове, Яворівський район, Львівська область,81070, код 32730400) 63 269 (шістдесят три тисячі двісті шістдесят дев'ять ) грн. 50 коп. основного боргу, 1265 (одну тисячу двісті шістдесят п'ять) грн. 36 коп. судового збору.

2. Розстрочити виконання рішення господарського суду Тернопільської області від 08 квітня 2015 у справі №921/367/15-г/6 в частині сплати 63 269,50 грн. основного боргу шляхом стягнення :

Сумастрок сплати
15 817,38 (п'ятнадцять тисяч вісімсот сімнадцять) грн. 38 коп.до 10 червня 2015 року
15 817,38 (п'ятнадцять тисяч вісімсот сімнадцять) грн. 38 коп.до 10 липня 2015 року
15 817,38 (п'ятнадцять тисяч вісімсот сімнадцять) грн. 38 коп.до 10 серпня 2015 року
15 817,38 (п'ятнадцять тисяч вісімсот сімнадцять) грн. 38 коп.до 10 вересня 2015 року

Видати наказ.

3. Провадження у справі в частині стягнення 8 305,68 грн. витрат від інфляції, 597,82 грн. процентів за користування коштами та 8 380,16 грн. пені припинити.

4. Повернути з державного бюджету України товариству з обмеженою відповідальністю "Провімі" п/с №5, Івано-Франкове, Яворівський район, Львівська область,81070 (код 32730400) 674 (шістсот сімдесят чотири) грн. 16 коп. зайво сплаченого судового збору.

Оригінал платіжного доручення № 865 від 01.04.2015р. про сплату судового збору в сумі 2 285,28 грн. повернути позивачу.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони, прокурор, треті особи та особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення, через місцевий господарський суд.

Дата підписання: 15 червня 2015 року.

Суддя І.П. Шумський