ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2015 р. Справа № 911/1424/15

Суддя Черногуз А.Ф., розглянувши матеріали за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП" та Приватного підприємства "Агрофірма Ставиське" про стягнення суми,

за участю представників:

позивача: Грищенко О.М. (дов. б/н від 02.06.2015);

відповідача 1: не з'явився;

відповідача 2: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП" та Приватного підприємства "Агрофірма Ставиське" про стягнення суми.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем-2 зобов'язань за договором поставки на умовах товарного кредиту № 75/2008К від 19.05.2008, відповідачем-1 за договором поруки № 07-04-2014-188 від 07.04.2014.

Ухвалою господарського суду Київської області від 06.04.2015 порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 21.04.2015.

Ухвалою від 21.04.2015 розгляд справи відкладено на 02.06.2015

02.06.2015 через канцелярію господарського суду Київської області надійшло клопотання позивача про продовження строку розгляду справи на 15 днів.

Ухвалою від 02.06.2015 строк розгляду справи було продовжено на 15 днів в порядку ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 16.06.2015.

У судовому засіданні 16.06.2015 суд заслухав пояснення представника позивача, він підтримав позовні вимоги. Представники відповідачів в судове засідання не з'явились.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 Господарського процесуального кодексу України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. (Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»)

Враховуючи, що сторони були належним чином повідомлені про судове засідання та те, що реалізація норми ст. 38 Господарського процесуального кодексу України щодо витребування господарським судом у сторін документів і матеріалів, необхідних для вирішення спору, безпосередньо залежить від суб'єктивної реалізації сторонами їх диспозитивного права подавати та витребовувати через суд докази, а також враховуючи положення п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, який визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом в межах наданих повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

В судовому засіданні 16.06.2015 суд, після виходу з нарадчої кімнати в порядку ст. 82-1 Господарського процесуального кодексу України, проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

УСТАНОВИВ:

19 травня 2008 року між ТОВ "Корпорація Агросинтез" (Постачальник) та ПП "Агрофірма Ставиське" (Покупець) був укладений договір поставки на умовах товарного кредиту №75/2008К, відповідно до умов якого, Постачальник зобов'язується передати у власність Покупця товар, а Покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його вартість і відсотки за користування товарним кредитом, на умовах передбачених договором.

Сторонами в пункті 2.7 договору поставки на умовах товарного кредиту №75/2008К від 19.05.2008 було передбачено, що у випадку збільшення на дату платежу офіційного курсу ЄВРО до гривні більш ніж на 2% від його офіційного курсу на дату укладення договору, Покупець зобов'язується сплатити Постачальникові проіндексовану суму відповідного платежу за договором. Проіндексована сума платежу визначається як (А1/А0)*СП=ПСП, де А1 - офіційний курс ЄВРО на дату платежу, А0 - офіційний курс ЄВРО на дату укладення договору, СП - сума поточного платежу, ПСП - проіндексована сума платежу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 694 Цивільного кодексу України, договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Товар продається в кредит за цінами, що діють на день продажу. Зміна ціни на товар, проданий в кредит, не є підставою для проведення перерахунку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 524 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина 2 статті 533 Цивільного кодексу України).

Таким чином, у договорі поставки на умовах товарного кредиту №75/2008К від 19.05.2008, сторони дійшли згоди про те, що зобов'язання за даним договором має бути виконане у гривні з урахуванням курсу долара ЄВРО на час укладення договору та на день фактичної оплати товару.

У зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням Приватним підприємством "Агрофірма Ставиське" взятого на себе грошового зобов'язання щодо оплати вартості отриманого товару згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №75/2008К, ТОВ "Корпорація Агросинтез" звернулося до Господарського суду Чернігівської області із позовною заявою про стягнення з Приватного підприємства "Агрофірма Ставиське" заборгованості.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 07 квітня 2009 року по справі за позовом ТОВ "Корпорація Агросинтез" до ПП "Агрофірма Ставиське" про стягнення заборгованості за Договором поставки на умовах товарного кредиту №75/2008К від 19.05.2008 №14/57, позов задоволено частково, стягнуто з ПП "Агрофірма Ставиське" суму основного боргу у розмірі 14902,53 грн., 3906,94 грн. індексації боргу (курсової різниці), 5970,93 грн. штрафу, 968,69 грн. інфляційних втрат, 3% річних у розмірі 121,06 грн. та судові витрати.

Виконання рішення господарського суду Чернігівської області від 07 квітня 2009 року по справі №14/57 в частині сплати основного боргу за Договором поставки на умовах товарного кредиту №75/2008К від 19.05.2008 відбулось 03 вересня 2009 року, тобто з порушенням строків, встановлених у договорі.

15 листопада 2012 року між ТОВ "КОРПОРАЦІЯ АГРОСИНТЕЗ" та ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" було укладено Угоду №15-11/12-14 про заміну кредитора у зобов'язані (відступлення права вимоги) в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України.

Розділом 1 даної Угоди, встановлено, що Первісний кредитор (ТОВ "Корпорація Агросинтез") відступає Новому кредитору (ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС") право вимоги виконання Приватним підприємством "Агрофірма Ставиське", зобов'язання щодо сплати розміру пені, 3% - річних та інфляційних витрат, набутих ТОВ "Корпорація Агросинтез" на підставі договору поставки на умовах товарного кредиту №75/2008К від 19.05.2008, у зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням Приватним підприємством "Агрофірма Ставиське" грошового зобов'язання згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №75/2008К від 19.05.2008.

Відповідно до додаткової угоди №2 до Угоди №15-11/12-14 про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України) від 15 листопада 2012 року, Новий кредитор одержує право замість Первісного кредитора вимагати від Боржника сплати грошової суми в нарахованому розмірі заборгованості (індексації ціни товару, дооцінки вартості товару, курсової різниці), пені, 3%-річних та інфляційних витрат, за період існування прострочення виконання Боржником грошового зобов'язання згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №75/2008К від 19.05.2008. Сторони, у пункті 2.1. Угоди 1, в редакції Додаткової угоди № 2, визначили, що вартість зобов'язання, що відступається за Угодою 1 становить, проте не обмежується, сумою 4973,01 грн.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за Угодою №15-11/12-14 про заміну кредитора у зобов'язані (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 15 листопада 2012 року, 07 квітня 2014 року між ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" (Кредитор) та ТОВ "ПК Трейдсервісгруп" (Поручитель) було укладено Договір поруки №07-04-2014-38, за умовами якого Поручитель поручається перед Кредитором за виконання обов'язку Приватним підприємством "Агрофірма Ставиське" щодо виконання грошового зобов'язання щодо сплати розміру дооцінки вартості товару (курсової різниці), у зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням Боржником грошового зобов'язання згідно договору поставки та Угоди, передбаченою ст. 2 цього Договору (надалі іменується "основний договір"). - пункт 1.1. Договору.

Відповідно до п. 2.1. Договору поруки, під основним договором в цьому Договорі розуміють Угоду №15-11/12-14 про заміну кредитора у зобов'язані (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 15 листопада 2012 року, укладену згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №75/2008К від 19.05.2008.

Відповідальність Поручителя перед Кредитором обмежується сплатою розміру дооцінки вартості товару (курсової різниці) у сумі 1000 гривень 00 копійок (п. 3.1. договору).

ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" звернулось до суду з вимогою про стягнення 2217,27 грн. курсової різниці з 07.02.2009 року (наступного дня після звернення до господарського суду Чернігівської області та нарахування щодо подальших прострочених днів, які не були враховані господарським судом Чернігівської області при винесенні рішення від 07.04.2009 року) по 03.09.2009 року (дату погашення заборгованості).

Вищезазначені обставини були встановлені в рішенні господарського суду Київської області від 12 січня 2015 року у справі № 911/4566/14, що має преюдиційне значення для даної справи на підставі ст. 35 Господарського процесуального кодексу України.

Вказаним рішенням позовні вимоги задоволено повністю, Стягнуто солідарно з Приватного підприємства "Агрофірма Ставиське" та Товариства з обмеженою відповідальністю "ПК Трейдсервісгруп" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" 1000,00 гривень курсової різниці; стягнуто з Приватного підприємства "Агрофірма Ставиське" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" 1217,27 грн курсової різниці.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини. Однією з підстав виникнення господарського зобов'язання згідно ст. 174 Господарського кодексу України, є господарський договір.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 265 ГК України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Дана норма кореспондується зі ст. 712 ЦК України, відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 530, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст.ст. 251, 252 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Так, заборгованість з дооцінки вартості товару згідно рішення господарського суду Чернігівської області від 07 квітня 2009 року у справі №14/57 у сумі 3906,94 грн була остаточно сплачена 20.07.2010, а згідно рішення господарського суду Київської області від 12 січня 2015 року у справі № 911/4566/14, була остаточно сплачена 23.02.2015.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за Угодою №15-11/12-14 про заміну кредитора у зобов'язані (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 15 листопада 2012 року, 07 квітня 2014 року між ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" (Кредитор) та ТОВ "ПК Трейдсервісгруп" (Поручитель) було укладено Договір поруки №07-04-2014-188, за умовами якого Поручитель поручається перед Кредитором за виконання обов'язку Приватним підприємством "Агрофірма Ставиське" щодо виконання грошового зобов'язання щодо сплати розміру штрафу, у зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням Боржником грошового зобов'язання згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №75/2008К від 19.05.2008

Відповідальність Поручителя перед Кредитором обмежується сплатою розміру штрафу у сумі 2000 гривень 00 копійок (п. 3.1. договору).

Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Згідно ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Положеннями ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.

Відтак, позивач на підставі Угоди №15-11/12-14 про заміну кредитора у зобов'язані (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 15 листопада 2012 року, про яку йшлося вище, та договору поруки від 07 квітня 2014 року № 07-04-2014-188 звернувся до суду з даним позовом про солідарне стягнення з відповідачів 1837,26 грн штрафу, стягнення з відповідача-2 3270,09 грн пені, 528,24 грн 3% річних, 1500,39 грн втрат від інфляції.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання, або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 5.3.1. договору поставки за порушення строків платежів за договором покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,25% але не більше розміру, визначеної законодавством, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, а також додатково штраф у розмірі 30% вартості договору за кожен факт порушення строку платежу.

Перевіривши розрахунок штрафу, суд встановив, що він є арифметично вірним.

Щодо розрахунків пені, 3% річних та втрат від інфляції, то вони є арифметично невірними, а розмір вказаних нарахувань більшим, ніж заявлено позивачем, проте, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони. З аналізу даної норми вбачається, що господарський суд не має права з власної ініціативи виходити за межі заявлених позовних вимог.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів 1837,26 грн штрафу, стягнення з відповідача-2 3270,09 грн пені, 528,24 грн 3% річних, 1500,39 грн втрат від інфляції є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить солідарно стягнути з відповідачів 500,00 грн витрат на послуги адвоката, що були сплачені ним згідно платіжного доручення № 767 від 11.03.2015 згідно договору про надання адвокатських послуг (правової допомоги) № 26-2/15 від 26.01.2015.

Витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

За змістом ч. 3 ст. 48 та ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні п. 1 ст. 1 та ч. 1 ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі (Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України»).

Згідно ст. 44 Господарського процесуального кодексу України оплата послуг адвоката входить до складу судових витрат і, згідно положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, при задоволенні позову, стягується з відповідача.

Господарським судом встановлено, що Грищенко О.М. є адвокатом, має свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 3888 від 29.10.2009.

Так, судом встановлено, Грищенко Олександр Миколайович є повноважним адвокатом, факт надання послуг підтверджується актом здачі-приймання виконаних робіт щодо надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 02.03.2015, платіжним дорученням про оплату 500,00 грн за договором про надання адвокатських послуг (правової допомоги).

Відтак, витрати на оплату послуг адвоката покладаються судом на відповідачів у сумі 500,00 грн в рівних частинах.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідачів в рівних частинах.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Солідарно стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП" () та Приватного підприємства "Агрофірма Ставиське" () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія НІКО-ТАЙС" () 1837,26 грн штрафу.

3. Стягнути з Приватного підприємства "Агрофірма Ставиське" () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія НІКО-ТАЙС" () 3270,09 грн пені, 528,24 грн 3% річних, 1500,39 грн втрат від інфляції.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП" () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія НІКО-ТАЙС" () 250,00 грн витрат на послуги адвоката та 913,50 грн судового збору.

5. Стягнути з Приватного підприємства "Агрофірма Ставиське" () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія НІКО-ТАЙС" () 250,00 грн витрат на послуги адвоката та 913,50 грн судового збору.

6. Видати накази.

Повний текст рішення складено 26.06.2015.

Суддя А.Ф. Черногуз