РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2015Справа №910/9055/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛЕКТРОСТАЛЬ»

До Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк»

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

Публічного акціонерного товариства «Донецький металопрокатний завод»

Про визнання припиненим зобов'язань

Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача Ципляк П.С. - представник за довіреністю;

від відповідача Ананійчук О.А., Химчук А.В. - представники за довіреностями;

від третьої особи не з?явився.

На підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 22.06.2015 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про визнання припиненими з 19.01.2015 грошові зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛЕКТРОСТАЛЬ» перед Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» за кредитним договором № 70 від 23.12.2010 в сумі 23 449 226,24 дол. США (370 679 201,26 грн. за офіційним курсом Національного банку на 19.01.2015), включаючи заборгованість за кредитом в сумі 22 398 917,80 дол. США, заборгованість за процентами, нарахованими за період з 25.10.2013 по 24.01.2014 в сумі 609 109,98 дол. США, заборгованість за процентами, нарахованими за період з 25.01.2014 по 31.01.2014 в сумі 54 441,82 дол. США, пеню, нараховану на заборгованість за кредитом за період з 01.10.2013 по 03.02.2014 в сумі 378 935,15 дол. США та пеню, нараховану на заборгованість за процентами за період з 01.11.2013 по 03.02.2014 в сумі 7 821,49 дол. США.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.04.2015 за вказаним позовом порушено провадження у справі № 910/9055/15, залучено до участі у розгляді справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ПАТ «Донецький металопрокатний завод», розгляд справи призначено на 15.05.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.05.2015 розгляд справи відкладено до 03.06.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.06.2015 продовжено строк розгляду справи на 15 днів, розгляд справи відкладено до 22.06.2015.

В судовому засіданні 22.06.2015 представник позивача заявлені у позові вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Вимоги позивача мотивовані тим, що 23.12.2010 між ним та відповідачем укладено кредитний договір № 70, за умовами якого відповідачем позивачу було надано кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії в сумі 30 000 000,00 дол. США на умовах платності, зі строком повернення не пізніше 22.12.2013. Виконання позивачем зобов'язань за кредитним договором № 70 від 23.12.2010 забезпечувалось в тому числі заставою належних позивачу майнових прав на грошові кошти оціночною вартістю 415 000 000,00 грн. за договором б/н від 01.12.2010, укладеним між позивачем та третьою особою, про що між позивачем та відповідачем було укладено договір застави майнових прав № 70/Z-6 від 23.12.2010. Позивач зазначає, що ним було прострочено виконання своїх грошових зобов'язань з повернення кредитних коштів за кредитним договором № 70 від 23.12.2010, і як стало відомо позивачу з витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 45910304, 19.12.2014 було зареєстровано звернення стягнення на предмет застави за договором застави майнових прав № 70/Z-6 від 23.12.2010. Позивач вважає, що до відповідачем набуто права кредитора на предмет забезпечувального обтяження, а тому зобов'язання позивача за кредитним договором № 70 від 23.12.2010 в сумі 23 449 226,24 дол. США - є припиненими в силу вимог ч. 1 статті 29 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Проте, відповідачем вчиняються дії щодо стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором № 70 від 23.12.2010, чим на думку позивача порушуються його права та охоронювані законом інтереси, і що фактично призводить до подвійного стягнення заборгованості за наведеним кредитним договором.

Представники відповідача в судовому засіданні 22.06.2015 проти заявлених вимог заперечували, просили суд у задоволенні позову відмовити. У письмовому відзиві на позов в обгрунтування заперечень відповідач посилався на те, що факт наявності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна запису про звернення стягнення на предмет застави за договором застави майнових прав № 70/Z-6 від 23.12.2010 свідчить лише про те, що обтяжувачем вчинено обумовлені законом дії для початку процедури звернення стягнення на заставлене майно, як цього вимагає ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», проте, наведена дія жодним чином не припиняє зобов'язання позивача за кредитним договором № 70 від 23.12.2010 в сумі 23 449 226,24 дол. США.

Третя особа в судове засідання 22.06.2015 представників не направила, причин неявки суд не повідомила. Про розгляд справи була повідомлена належним чином.

Згідно із п. 3.9.2 постанови N 18 від 26.12.2011 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За таких обставин, суд, з метою дотримання строку вирішення спору, визначеного статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка представників третьої особи в судове засідання не перешкоджає вирішенню справи по суті в даному судовому засіданні.

Розглянувши наявні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

23.12.2010 між відповідачем - ПАТ «ВТБ Банк» і відповідачем - ТОВ "Електросталь", як позичальником, укладено Кредитний договір (з урахуванням договорів про змін до Кредитного договору, а саме: від 04.02.2011 № 1; від 07.04.2011 № 2; від 28.09.2011 №3 та від 20.12.2012 № 4), за умовами якого:

- банк на умовах Кредитного договору зобов'язується надати позичальнику кредит у сумі 30 000 000 доларів США, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути банку кредит не пізніше 22.12.2013, а також сплатити плату за кредит та виконати інші зобов'язання у повному обсязі на умовах та в строки, визначені Кредитним договором (пункт 1.1 Кредитного договору);

- позичальник зобов'язується повернути кредит відповідно до узгодженого сторонами графіку; будь-яка заборгованість позичальника за кредитом, що перевищує визначену на відповідну дату суму кредиту вважається простроченою заборгованістю (підпункт 1.1.2 пункту 1.1 Кредитного договору);

- виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором забезпечується зокрема, заставою майнових прав на грошові кошти за договором б/н від 01.12.2010, укладеним між позивачем та ПуАТ «Донецький металопрокатний завод» (п. 1.3);

- позичальник зобов'язується сплачувати банку плату за кредит в розмірі та в порядку, передбачених в Кредитному договорі (підпункт 4.3.4 пункту 4.3 Кредитного договору);

- позичальник зобов'язується повернути кредит в повному обсязі в строк, визначений в Кредитному договорі (підпункт 4.3.5 пункту 4.3 Кредитного договору);

- у разі прострочення позичальником зобов'язань з погашення заборгованості за кредитом позичальник сплачує банку пеню в національній валюті за курсом НБУ на дату нарахування в розмірі подвійної облікової ставки НБУ (що діяла у період, за який сплачується пеня) за кожен календарний день прострочення заборгованості за кредитом, враховуючи день погашення з розрахунку факт/365 (пункт 7.1 Кредитного договору);

- у разі прострочення позичальником зобов'язань з погашення плати за кредит згідно з умовами Кредитного договору (крім заборгованості за кредитом), позичальник сплачує банку пеню в національній валюті за курсом НБУ на дату нарахування в розмірі подвійної облікової ставки НБУ (що діяла у період, за який сплачується пеня) за кожен календарний день прострочення зазначених зобов'язань, враховуючи день погашення з розрахунку факт/365 (пункт 7.2 Кредитного договору);

- Кредитний договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань у повному обсязі (пункт 9.4 Кредитного договору).

23.12.2012 відповідачем - ПАТ «ВТБ Банк», як заставодержателем, і відповідачем - ТОВ "Електросталь", як заставодавцем, укладено договір застави майнових прав № 70/Z-6, за умовами якого заставодавець, з метою забезпечення виконання своїх зобов'язань за кредитним договором, зазначеним в п. 1.2 договору, передає в заставу, а заставодержатель приймає в заставу на умовах, визначених у цьому договорі, рухоме майно, яким є майнові права, а саме: право вимоги здійснення сплати грошових коштів по договору б/н від 01.12.2010, укладеному між заставодавцем та ВАТ «Донецький металопрокатний завод» (п. 1.1, п. 2.1).

Також умовами договору застави майнових прав № 70/Z-6 від 23.12.2010 сторонами узгоджено, що:

- договір забезпечує виконання зобов'язань заставодавця перед заставодержателем, що випливають з кредитного договору від 23.12.2010 № 70, укладеного між сторонами, з усіма змінами і доповненнями до нього, які укладені та/або будуть укладені на підставі цього кредитного договору, і є та/або будуть його невід'ємною частиною (п. 1.2);

- на момент укладення договору, за домовленістю сторін, предмет застави оцінено у сумі 415 000 000,00 грн. (п. 2.2);

- в заставу за цим договором передаються як права вимоги по контракту, та належать заставодавцю в момент укладення цього договору, так і права вимоги по контракту, що виникнуть у заставодавця в майбутньому (п. 2.3);

- застава, що виникає в силу цього договору, є забезпечувальним обтяженням (п. 2.7);

- заставодержатель має право у випадках та в порядку, передбачених цим договором та чинним законодавством України, одержати задоволення своїх вимог з вартості предмета застави переважно перед іншими кредиторами (п. 4.31), у разі порушення заставодавцем зобов'язань, встановлених цим договором, заставодержатель також має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання з звернути стягнення на предмет застави (п. 4.3.5);

- заставодержатель вправі звернути стягнення на предмет застави та одержати задоволення своїх вимог за рахунок майнових прав переважно перед іншими кредиторами заставодавця в таких випадках: у разі невиконання /неналежного виконання основного зобов'язання; у разі невиконання вимоги заставодержателя щодо дострокового виконання основного зобов'язання, що здійснено на підставі чинного законодавства України, кредитного договору чи цього договору; незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання у випадку припинення діяльності заставодавця, а також у разі порушення провадження у справі щодо відновлення платоспроможності або визнання банкрутом заставодавця; незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання, коли іншою особою розпочато процедуру звернення стягнення на предмет застави (п. 5.1);

- звернення стягнення на предмет застави здійснюється на вибір заставодержателя на підставі рішення суду або в позасудовому порядку згідно з чинним законодавством України (п. 5.2).

Крім того, позивачем для долучення до матеріалів справи надано копію договору від 01.12.2010, укладеного між ТОВ «Електросталь», як постачальником, та ВАТ «Донецький металопрокатний завод», як покупцем, за умовами якого постачальник прийняв на себе зобов'язання передати, а покупець прийняти та оплатити на умовах договору товар (п. 1.1), загальна вартість договору орієнтовно складає 1 345 000 000,00 грн. (п. 3.2 в редакції додаткової угоди № 3 від 01.03.2013), строк дії договору - до 31.12.2014 (в редакції додаткової угоди 4 від 23.12.2013).

Як зазначав позивач у позові, ним було прострочено виконання своїх грошових зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого ним від відповідача було отримано зокрема лист - вимогу № 668/1-2 від 03.02.2014, в якому відповідач повідомив позивача про наявність непогашеної кредитної заборгованості в сумі 23 449 226,24 дол. США, а також наголошував на тому, що у разі непогашення заборгованості у встановлені терміни буде ініційовано примусове звернення стягнення на предмет застави згідно з договором застави для забезпечення своєчасного та повного виконання умов кредитного договору.

Відповідно до копії витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) № 45910304, виданого 19.12.2014, містяться відомості про те, що зареєстровано звернення стягнення 19.12.2014, підстава: договір застави майнових прав № 70/Z-6 від 23.12.2010, ПАТ «ВТБ Банк».

Крім того, на виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 03.06.2015, ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України надано копію заяви про реєстрацію змін обтяження рухомого майна від 19.12.2014, на підставі якої в Державний реєстр обтяжень рухомого майна внесено відомості про те, що зареєстровано звернення стягнення 19.12.2014, підстава: договір застави майнових прав № 70/Z-6 від 23.12.2010, ПАТ «ВТБ Банк». Наведена заява містить відтиск печатки з зображенням ПАТ «ВТБ Банк» та підпис в графі «підпис заявника» без зазначення прізвища особи, яка його вчинила.

На підставі наведених обставин позивач стверджує про те, що оскільки до Державного реєстру обтяжень рухомого майна 19.12.2014 було внесено запис про звернення стягнення на предмет застави за договором застави майнових прав № 70/Z-6 від 23.12.2010, а тому відповідачем набуто права кредитора на предмет забезпечувального обтяження, у зв'язку з чим зобов'язання позивача за кредитним договором № 70 від 23.12.2010 в сумі 23 449 226,24 дол. США - є припиненими в силу вимог ч. 1 статті 29 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Стаття 175 ч.1 Господарського кодексу України встановлює, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що були встановлені договором.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Ч. 1 статті 546 Цивільного кодексу України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 572 Цивільного кодексу України встановлено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Ч. 1 статті 576 Цивільного кодексу України визначено, що предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Статтею 1 Закону України «Про заставу» визначено, що застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Згідно з статтею 3 Закону України «Про заставу», заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава може мати місце щодо вимог, які можуть виникнути у майбутньому, за умови, якщо є угода сторін про розмір забезпечення заставою таких вимог. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов'язання.

Ч. 1 статті 4 Закону України «Про заставу» обумовлено, що предметом застави можуть бути майно та майнові права.

Вимогами статті 23 Закону України «Про заставу» унормовано, що при заставі майнових прав реалізація предмета застави провадиться шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає із заставленого права. Заставодержатель набуває право вимагати в судовому порядку переводу на нього заставленого права в момент виникнення права звернення стягнення на предмет застави.

Статтею 49 Закону України «Про заставу» визначено, що заставодавець може укласти договір застави як належних йому на момент укладення договору прав вимоги по зобов'язаннях, в яких він є кредитором, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. У договорі застави прав повинна бути вказана особа, яка є боржником по відношенню до заставодавця. Заставодавець зобов'язаний повідомити свого боржника про здійснену заставу прав. Строкове право вимоги, яке належить заставодавцю-кредитору може бути предметом застави тільки до закінчення строку його дії. У договорі застави прав, які не мають грошової оцінки, вартість предмета застави визначається угодою сторін.

Ч. 1 статті 2 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, звернення стягнення на предмет обтяження - це вжиття обтяжувачем передбачених законом заходів щодо предмета обтяження для задоволення своїх прав чи вимог, які випливають із змісту обтяження.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов'язує виникнення прав і обов'язків щодо рухомого майна.

Статтею 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження:

1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом;

2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах;

3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги;

4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери;

5) реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.

У разі звернення стягнення на рухоме майно, яке є предметом декількох обтяжень, переважне право на проведення процедури звернення стягнення належить обтяжувачу з вищим пріоритетом. Якщо процедура звернення стягнення ініціюється обтяжувачем з нижчим пріоритетом, обтяжувач з вищим пріоритетом вправі протягом 30 днів з дня її ініціювання на підставі письмової вимоги припинити таке звернення стягнення обтяжувачем з нижчим пріоритетом та розпочати власну процедуру звернення стягнення.

Статтею 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено, якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Повідомлення повинно містити таку інформацію:

1) зміст порушення, вчиненого боржником;

2) загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги;

3) опис предмета забезпечувального обтяження;

4) посилання на право іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов'язання боржника до моменту реалізації предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувачу;

5) визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач;

6) вимогу до боржника виконати порушене зобов'язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Згідно з приписами статті 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження може бути припинене боржником або третьою особою шляхом виконання порушеного боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або тієї частини цього зобов'язання, виконання якої було прострочене, разом з відшкодуванням обтяжувачу витрат, понесених у зв'язку з пред'явленням вимоги та/або звернення стягнення. Таке виконання може бути здійсненим у будь-який час до моменту продажу обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження або до переходу права власності на нього до обтяжувача. У цьому разі обтяжувач не вправі вимагати від боржника або іншої особи, яка виконала зобов'язання, сплати інших сум.

Якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов'язаний вживати заходи щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону.

Якщо боржник, у володінні якого знаходиться предмет забезпечувального обтяження, не виконує обов'язок щодо передачі предмета забезпечувального обтяження у володіння обтяжувача, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяжувач має право після одержання предмета обтяження у володіння задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом набуття права власності на предмет забезпечувального обтяження, якщо інше не встановлено законом або договором. При цьому обтяжувач зобов'язаний повідомити боржника та інших обтяжувачів відповідного рухомого майна про свій намір набути право власності на предмет забезпечувального обтяження в порядку, встановленому статтею 27 цього закону.

Боржник або інші обтяжувачі, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження відповідного рухомого майна, протягом строку, вказаного в частині другій статті 28 цього Закону, можуть заперечити проти переходу права власності на предмет забезпечувального обтяження до обтяжувача, який ініціює звернення стягнення. Таке заперечення надсилається в письмовій формі обтяжувачу, який ініціює звернення стягнення, та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження відповідного рухомого майна. За таких умов обтяжувач, який ініціює звернення стягнення, повинен задовольнити забезпечену обтяженням вимогу шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження в порядку, встановленому статтею 30 цього Закону.

Якщо заперечення проти переходу права власності на предмет забезпечувального обтяження надійшло від іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, обтяжувач, який ініціює звернення стягнення, може набути право власності на предмет забезпечувального обтяження лише в разі задоволення ним забезпеченої вимоги обтяжувача, який заперечує проти цього. Якщо відповідне заперечення надійшло від боржника, набуття обтяжувачем, який ініціює звернення стягнення, права власності на предмет забезпечувального обтяження можливе на підставі рішення суду.

У разі набуття обтяжувачем права власності на предмет забезпечувального обтяження відповідне зобов'язання, забезпечене обтяженням, вважається повністю виконаним і обтяжувач не вправі пред'являти боржнику інші вимоги у зв'язку з виконанням цього зобов'язання.

У разі набуття обтяжувачем права власності на предмет забезпечувального обтяження усі обтяження відповідного рухомого майна з вищим пріоритетом зберігають чинність, а обтяження з нижчим пріоритетом припиняються.

Статтею 32 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги, звернення стягнення на нього здійснюється шляхом відступлення обтяжувачу відповідного права. Обтяжувач зобов'язаний повідомити в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, боржника та інших обтяжувачів відповідного права грошової вимоги про свій намір набути на свою користь таке право.

Протягом строку, вказаного в частині другій статті 28 цього Закону, інші обтяжувачі, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж права, можуть письмово заявити обтяжувачу, який ініціює звернення стягнення, про свій намір отримати задоволення своїх забезпечених обтяженням вимог за рахунок предмета забезпечувального обтяження.

Після закінчення строку, вказаного в частині другій статті 28 цього Закону, обтяжувач з вищим пріоритетом, який висловив намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, надсилає письмове повідомлення всім особам, які повинні виконати вимоги за відповідним правом грошової вимоги боржника, яке є предметом забезпечувального обтяження. У цьому документі зазначаються:

1) повідомлення про відступлення права грошової вимоги;

2) посилання на підставу для відступлення права грошової вимоги обтяжувачу;

3) реєстраційний номер забезпечувального обтяження;

4) дані про особу обтяжувача, включаючи найменування, адресу та банківський рахунок;

5) вимога про виконання відповідної грошової вимоги на користь обтяжувача;

6) черговість пріоритетів інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження і які вимагають задоволення своїх забезпечених обтяженням вимог за рахунок відповідного права грошової вимоги.

З дня відправлення зазначеного повідомлення обтяжувач з вищим пріоритетом набуває права кредитора в зобов'язанні, право вимоги за яким відступлене на його користь. Обтяжувач користується правами кредитора в цьому зобов'язанні до моменту повного задоволення його забезпеченої обтяженням вимоги.

Протягом п'яти днів після повного задоволення своєї забезпеченої обтяженням вимоги обтяжувач надсилає боржнику та іншим обтяжувачам, які висловили намір отримати задоволення своїх забезпечених обтяженням вимог за рахунок відповідного права грошової вимоги, звіт про отримані платежі за правом грошової вимоги. Перевищення грошової суми, отриманої обтяжувачем за відповідним правом грошової вимоги, над розміром забезпеченої обтяженням вимоги протягом зазначених п'яти днів підлягає переказу іншим обтяжувачам згідно з їх пріоритетом у рахунок задоволення їх забезпечених обтяженням вимог, а в разі відсутності таких - боржнику.

У разі повного задоволення забезпеченої обтяженням вимоги і за умови дотримання вимог, встановлених частиною третьою цієї статті, відповідне право грошової вимоги вважається відступленим іншим обтяжувачам, які висловили намір отримати задоволення своїх забезпечених обтяженням вимог за рахунок відповідного права грошової вимоги, у черговості їх пріоритетів. За відсутності інших обтяжувачів відповідне право грошової вимоги відступається боржнику.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищенаведене, судом встановлено, що 19.12.2014 в Державний реєстр обтяжень рухомого майна внесено відомості про реєстрацію звернення стягнення, підстава: договір застави майнових прав № 70/Z-6 від 23.12.2010, обтяжувач: ПАТ «ВТБ Банк», про що свідчить наявна в матеріалах справи копія витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) № 45910304.

В свою чергу, ні умовами договору застави майнових прав № 70/Z-6 від 23.12.2010, ні Законом України «Про заставу» не передбачено автоматичного набуття заставодержателем (у даному випадку відповідачем) права на предмет застави, а саме: права вимоги здійснення сплати грошових коштів по договору б/н від 01.12.2010, укладеному між заставодавцем та ВАТ «Донецький металопрокатний завод».

Крім того, як пунктами 4.3.5, 5.1, 5.2 договору застави майнових прав № 70/Z-6 від 23.12.2010, так і вимогами статті 23 Закону України «Про заставу» та ст. 29, 32 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено певний порядок набуття заставодержателем вимоги, що випливає із заставленого права, і відповідно, певний порядок процедури звернення стягнення на майнове право, і тільки після повного задоволення забезпеченої обтяженням вимоги зобов?язання боржника є припиненим.

Таким чином, факт наявності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна запису про звернення стягнення на предмет застави за договором застави майнових прав № 70/Z-6 від 23.12.2010 свідчить лише про те, що обтяжувачем вчинено обумовлені законом дії для початку процедури звернення стягнення на заставлене майно, як цього вимагає ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Проте, наведена дія не є підставою для припинення зобов'язання позивача за кредитним договором № 70 від 23.12.2010 щодо повернення кредитних коштів в сумі 23 449 226,24 дол. США, оскільки таке припинення можливе лише в порядку та на умовах, встановлених договором застави майнових прав № 70/Z-6 від 23.12.2010, та у відповідності з приписами ст.ст. 23 Закону України «Про заставу», ст.ст. 29, 32 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

А оскільки станом на момент вирішення спору суду не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, що відповідачем набуто у встановленому законом порядку права вимоги на предмет застави за договором застави майнових прав № 70/Z-6 від 23.12.2010, а також не надано доказів, що і вчинено дії щодо звернення стягнення на майнові права, що призвело до повного задоволення забезпеченої обтяженням вимоги, а тому, зобов?язання позивача за кредитним договором № 70 від 23.12.2010 в сумі 23 449 226,24 дол. США - не є припиненими у встановленому законом порядку.

Враховуючи, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними конкретними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, судом визнається, що позивачем в позовній заяві не були наведені обставини, не надано належних та допустимих доказів на їх підтвердження, які б свідчили про обґрунтованість позовних вимог. Докази, подані позивачем, не підтверджують обставини, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог про припинення зобов'язання.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про визнання припиненими з 19.01.2015 грошових зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛЕКТРОСТАЛЬ» перед Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» за кредитним договором № 70 від 23.12.2010 в сумі 23 449 226,24 дол. США (370 679 201,26 грн. за офіційним курсом Національного банку на 19.01.2015), включаючи заборгованість за кредитом в сумі 22 398 917,80 дол. США, заборгованість за процентами, нарахованими за період з 25.10.2013 по 24.01.2014 в сумі 609 109,98 дол. США, заборгованість за процентами, нарахованими за період з 25.01.2014 по 31.01.2014 в сумі 54 441,82 дол. США, пеню, нараховану на заборгованість за кредитом за період з 01.10.2013 по 03.02.2014 в сумі 378 935,15 дол. США та пеню, нараховану на заборгованість за процентами за період з 01.11.2013 по 03.02.2014 в сумі 7 821,49 дол. США - не є законними та обґрунтованими, не були доведені позивачем належними та допустимими доказами, а тому задоволенню не підлягають.

Судовий збір, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення підписано: 26.06.2015 р.

Суддя О.М.Спичак