КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2015 р. Справа№ 910/2179/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Самсіна Р.І.

Шаптали Є.Ю.

при секретарі судового засідання Котовський С.О.

за участю представників:

від позивача: Самусенко С.С. - за належним чином оформленою довіреністю;

Святезький С.П. - за належним чином оформленою довіреністю;

від відповідача-1: Полікарпов А.О. - за чином оформленою довіреністю;

від відповідача-2: не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Еколінія"

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2015 року

у справі № 910/2179/15-г (суддя Мельник В.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Еколінія"

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "АДМ Трейдінг Україна"

до відповідача-2: Приватного підприємства "Рускус"

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Еколінія" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АДМ Трейдінг Україна" та Приватного підприємства "Рускус" про визнання договору недійсним.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.04.2015 року у справі № 910/2179/15-г в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погодившись з вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Еколінія" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Еколінія" про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 519/1-54747 від 26.07.2010 року, за умовами якого Приватне підприємство"Рускус" зобов'язувалось поставити, а Товариства з обмеженою відповідальністю "АДМ Трейдінг Україна" прийняти та оплатити ріпак 1 класу урожаю 2014 року в кількості 1000 тонн на загальну суму 3480000,00 грн., в частині поставки 580,093 тонн зерна ріпаку, яке було переоформлено від Приватного підприємства "Рускус" та передано Товариству з обмеженою відповідальністю "АДМ Трейдінг Україна" на зберігання позивачу на підставі договору складського зберігання № 13/10 від 11.06.2010 року та складської квитанції на зерно № 33 від 27.07.2010 року.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що судом неповно з'ясувано обставини, що мають значення для справи, висновків невідповідають викладеним у рішенні суду обставинам справи, судом порушенно норми процесуального права та неправильно застосувано норми матеріального права і прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог ТОВ «Еколінія» про визнання недійсним договору купівлі-продажу №519/1-54747 від 26.07.2010 року, за умовами якого Приватне підприємство «Рускус» зобов'язувався поставити, а Товариство з обмеженою відповідальністю «АДМ Трейдінг Україна» прийняти та оплатити ріпак 1 класу урожаю 2010 року в кількості 1000 тонн на загальну суму 3480000 грн., в частині поставки 580,093 тонн зерна ріпаку, яке було переоформлено від Приватного підприємства «Рускус» та передано Товариству з обмеженою відповідальністю «АДМ Трейдінг Україна» на зберігання Позивачу на підставі договору складського зберігання від 11.06 2010 року №13/10 та складської квитанції на зерно №33 від 27.07.2010 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.06.2015 року у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гончаров С.А., судді - Самсін Р.І., Шаптала Є.Ю., апеляційна скарга прийнята до розгляду, порушено апеляційне провадження у справі, розгляд справи призначено на 17.06.2015 року.

Відповідач-1, згідно з поданим до суду 12.06.2015 року відзивом, проти доводів викладених в апеляційній скарзі заперечив та просить суд залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач-2 до судового засідання, що відбулось 17.06.2015 року, не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

Згідно із п. 3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011 року Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судовою колегією встановлено, що неявка представників відповідача-2 не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами, та, за таких обставин, розгляд справи за відсутності відповідача-2 є можливим.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення учасників судового процесу, присутніх в судовому засіданні, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

26.07.2010 року між Товариство з обмеженою відповідальністю "Альфред С.Топфер Інтернешнл "Україна" (в подальшому перейменовано в "АДМ Трейдінг Україна") та Приватним підприємством "Рускус" укладено договір купівлі-продажу №519/1-54747 за умовами якого Приватне підприємство "Рускус" зобов'язувався поставити, а Товариство з обмеженою відповідальністю "АДМ Трейдінг Україна" прийняти та оплатити ріпак 1 класу урожаю 2010 року в кількості 1000 тонн за вибором Приватного підприємства "Рускус" та визначеного згідно зі складськими квитанціями на зерно, на загальну суму 3480000,00 грн.

Згідно з п.п. 4.2, 4.3 договору, поставка товару підтверджується оригіналами складської квитанції на зерно, що видається Елеватором на ім'я Покупця; та карткою аналізу зерна. Датою поставки Товару вважається дата оформлення складської квитанції на зерно на ім'я Покупця, що видається Елеватором.

Зерно ріпаку в кількості 580,093 тонн було переоформлено від Приватного підприємства "Рускус" та передано "АДМ Трейдінг Україна" на зберігання Позивачу на підставі договору складського зберігання від 11.06 2010 року №13/10 та складської квитанції на зерно №33 від 27.07.2010 року.

Оскільки, Приватне підприємство "Рускус" не сплатив продавцям кошти за зерно, а тільки переоформив своє право на зерно складськими квитанціями, за заявами ТОВ Подільський бройлер" та СФГ "Краєвид" начальником СВ Дунаєвецького РВ УМВС України в Хмельницькій області майором міліції Алексєєвим О.Д. 03.08.2010 року порушено кримінальну справу за фактом шахрайства, вчиненого в особливо великих розмірах за ч 4. ст.190 Кримінального кодексу України.

В постанові про порушення кримінальної справи зазначено, що на території ТОВ "Еколінія" с. Петровське Дунаєвецького району невстановленою особою, що видавала себе за представника Приватного підприємства "Рускус", умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіти 60 т. 799 кг. зерна ріпаку, яке належить СФГ "Краєвид" та 519 т. 294 кг. зерна ріпаку, яке належить ТОВ "Подільський бройлер", не маючи намірів здійснювати оплату за зерно ріпаку було укладено договори купівлі-продажу зерна з умовою здійснення оплати за цей товар на протязі 3 наступних днів із сільськогосподарськими підприємствами СФГ "Краєвид" та ТОВ "Подільський бройлер".

Згідно постанови слідчого від 09.08.2010 року зерно ріпаку визнано речовим доказом по справі та передано на зберігання Позивачу, а згідно постанови від 16.08.2010 року у Позивача проведено виїмку вказаного зерна.

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська засуджено Звонікова О.В. і Точіліна Г.Ф. за ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України до 5 років позбавлення волі з випробовувальним терміном на 3 роки за те, що вони в липні 2010 року від імені Приватного підприємства "Рускус" уклали з 8 сільськогосподарськими виробниками ряд угод про купівлю-продаж зерна рапсу, (всього на 1354,7722 т зерна на загальну суму 5439529,00 грн.), не маючи дійсного наміру передати зерно у власність "АДМ Трейдінг Україна". Згідно договору купівлі- продажу зерна рапсу №519/1-54747 від 26.07.2010 року та на підставі інших угод Приватного підприємства "Рускус" з сільськогосподарськими виробниками "АДМ Трейдінг Україна" 28 липня перерахував на рахунок Приватного підприємства "Рускус" - більше 5 млн. грн. Вказані кошти були отримані з банківського рахунку Приватного підприємства "Рускус" і привласнені вказаними вище фізичними (засудженими) особами.

Позивач, як на підставу позову, у суду першої інстанції посилався на те, що хоча майно привласнене не працівниками Приватного підприємства "Рускус", проте оскільки ці особи видавали себе за працівників відповідача-2, ставили його печатку, надавали статутні та інші реєстраційні документи від імені цього підприємства, тому є доведеною вина Приватного підприємства "Рускус" в тому, що було укладено вказаний вище спірний договір.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29.08.2013 року по кримінальній справі №412/10985/2012 задоволено заяви представників цивільних позивачів по справі ТОВ "Подільський бройлер" і СФГ "Краєвид" і речовий доказ по справі - зерно рапсу 1 класу вагою 519 т. 294 кг, що знаходилося на зберіганні у Позивача, повернено ТОВ "Подільський бройлер" і СФГ "Краєвид". Ухвалою Жовтневого районного суду від 24.09.2013 року по вказаній кримінальній справі було відмовлено ТОВ "АДМ Трейдінг Україна" в розгляді питання про речові докази - зерно ріпаку. Судом вказано, що із наданих суду документів будь-яких підстав, що свідчать про наявність у ТОВ "АДМ Трейдінг Україна" права власності на вказані речові докази немає.

Зерно ріпаку, яке знаходилося на зберіганні у Позивача, згідно постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29.08.2013 року та постанови відділу державної виконавчої служби Дунаєвецького районного управління юстиції від 02.12.2013 року вилучено у ТОВ "Еколінія" і передано законним власникам зерна: ТОВ "Подільський бройлер" і СФГ "Краєвид".

Внаслідок вищевикладених обставин, склалася ситуація, коли Позивач не маючи на зберіганні зерна ріпаку, яке вилучено та повернуто законним власникам, за яке ТОВ "АДМ Трейдінг Україна" сплатив кошти Приватному підприємству "Рускус", але згідно рішення господарського суду Хмельницької області від 27.11.2012 року, залишене в силі постановою Вищого господарського суду України від 22.01.2015 року, Позивач зобов'язаний відвантажити ТОВ "АДМ Трейдінг Україна" це ж зерно в кількості 580,093 т. Згідно тверджень позивача, іншого зерна ріпаку товариства на зберіганні у Позивача не було.

Як зазначалось, позовними вимогами у даній справі є визнання недійсним спірного договору купівлі-продажу № 519/1-54747 від 26.07.2010 року, посилаючись на те, що хоча вказаними судовими інстанціями, оспорюваний договір купівлі-продажу, не визнаний недійсним, проте позивач вважає, що він підлягає визнанню недійсним, оскільки позивач не може повернути майно (зерно-рапсу) передане йому за цим договором на зберігання, внаслідок його вилучення та повернення законним власникам, а також зазначає про те, що спірний договір укладено під впливом обману.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що позивач вважає, що договір № 519/1-54747 від 26.07.2010р. було укладено, з порушенням норм чинного законодавства України.

Судова колегія, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, погоджується з висновками, з яких виходив місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення з наступних підстав.

Выдповыдно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Дана норма прямо кореспондується з ст. 20 Господарського кодексу України, в якій зазначено про те, що кожен суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Згідно ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Листом від 01.04.2014 року Верховний Суд України вказав про те, що матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з'ясуванні, чи має особа право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове значення.

Підстави виникнення таких цивільних прав та обов'язків встановлені ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, зокрема до таких підстав відносяться договори та інші правочини.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач не є стороною спірного договору купівлі-продажу.

Крім того суд відзначає, що позивач згідно поданої позовної заяви посилається на те, що спірний договір купівлі-продажу було укладено під впливом обману, а тому він підлягає визнанню недійсним, щодо таких посилань позивача, суд зазначає наступне.

Статтею 230 Цивільного кодексу України визначено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які маю істотне значення такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Тобто, вказана норма Цивільного кодексу України визначає, що суб'єктом обману за правочином може бути лише сторона такого правочину.

Постанову Вищого господарського суду України № 5004/2280/11 від 31.01.2013 року визначено, що правочин вчинений під впливом обману може бути визнаний судом недійсним лише за позовом сторони правочину, яка вчинила його під впливом обману. Така ж правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України 901/732/13-г від 05.03.2014 року та постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки позивач не був стороною спірного договору купівлі-продажу № 519/1-54747 від 26.07.2010 року, не мав жодного інтересу в укладенні спірного договору, не є стороною правочину, яка вчинила його під впливом обману, то і вимога позивача про визнання такого договору купівлі-продажу недійсним є такою, що не підлягає задоволенню.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України визначено, що сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст.34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Стаття 36 Господарського процесуального кодексу України зазначає, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Позивачем не були надані суду належні докази на підтвердження викладеного в позові.

З огляду на викладене позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Еколінія" є необґрунтованими та такими, в задоволені яких вірно відмовлено судом першої інстанції.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 17.04.2015 року у справі № 910/2179/15-г відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Разом з тим, доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Еколінія", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Еколінія" на рішення господарського суду міста Києва від 17.04.2015 року у справі № 910/2179/15-г є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Еколінія" на рішення господарського суду міста Києва від 17.04.2015 року у справі № 910/2179/15-г - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2015 року у справі № 910/2179/15-г - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/2179/15-г повернути до суду першої інстанції.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя С.А. Гончаров

Судді Р.І. Самсін

Є.Ю. Шаптала