ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2015 р. Справа№ 914/1626/15

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Соя Агро-Транс», с.Сухий Ташлик Вільшанського району Кіровоградської області,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролайф корми», с.Давидів Пустомитівського району Львівської області,

про стягнення заборгованості 107' 293,76грн.

Суддя Яворський Б.І. при секретарі Кубара А.М.

Представники:

від позивача: Гаврилюк Т.А.,

від відповідача: не з'явився.

На розгляд господарського суду Товариством з обмеженою відповідальністю «Соя Агро-Транс» подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролайф корми» про стягнення заборгованості 107' 293,76 грн.

Ухвалою суду від 22.05.2015р. порушено провадження у справі, яку призначено до розгляду на 09.06.2015р. Рух справи відображено у відповідних ухвалах суду.

У судове засідання 23.06.2015р. представник позивача з'явився, заявлені позовні вимоги підтримав, обґрунтовуючи їх тим, що відповідачем у порушення умов усного договору купівлі-продажу від 10.05.2013р. не оплачено повну вартість отриманого товару, внаслідок чого існує заборгованість у сумі 100' 000,00грн. Крім того, відповідачу нараховано 7' 293,76 грн. - 3% річних.

У судові засідання 09.06.2015р. та 23.06.2015р. представник відповідача не з'явився. 23.06.2015р. через канцелярію суду було подано клопотання, підписане директором товариства, про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю забезпечити явку повноважного представника. У даному клопотанні також зазначається, що відповідач заперечує проти позову. Представник позивача заперечив проти відкладення розгляду справи, відзначивши, що у відповідача було достатньо часу з моменту порушення провадження у справі для надання відзиву, однак він не скористався своїм правом, а таке клопотання спрямовано виключно на затягування розгляду справи та ухилення від виконання своїх зобов'язань.

У пункті 3.9.2 постанови «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011р. Пленум Вищого господарського суду України звертає увагу, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні. Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови.

У даному випадку відповідач отримав копію ухвали про порушення провадження у справі ще 27.05.2015р., що підтверджується повідомлення про вручення поштового відправлення, і мав достатньо часу для того, щоб підготувати заперечення проти позову. Крім того, відповідача не забезпечив явку повноважного представника у судове засідання 09.06.2015р., причин неявки не пояснив. Також відповідачем до клопотання про відкладення розгляду справи не подано доказів поважності причин неможливості з'явитися у судове засідання.

Враховуючи наведене вище, підстав для задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи немає і суд розглянув справу згідно ст.75 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, повно, всебічно і об'єктивно з'ясувавши усі обставини справи в їх сукупності, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено таке.

10.05.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Соя Агро-Транс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агролайф корми» у спрощений спосіб укладено договір купівлі-продажу товару, відповідно до умов якого продавець (позивач у справі) зобов'язується поставити і передати у власність покупця (відповідача у справі) сільськогосподарську продукцію (макуху соєву) у кількості 66,6 тон, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити товар у порядку і на умовах, визначених цим договором. Зокрема, 10.05.2013 р. позивачем було виставлено відповідачу рахунок №47 на загальну вартість договору 358' 703,02 грн.

На виконання умов договору позивачем поставлено, а відповідачем отримано товар на загальну суму 358' 703,02 грн., що підтверджується:

· Накладною №3 від 04.06.2013 р на суму 162' 344,00 грн., товарно-транспортною накладною від 04.06.2013 р. та податковою накладною від 04.06.2013 р. на суму 162' 344,00 грн.;

· Накладною №6 від 10.06.2013 р на суму 196'359,00 грн., товарно-транспортною накладною від 10.06.2013 р. та податковою накладною від 10.06.2013 р. на суму 196' 359,00 грн.;

Відповідачем частково оплачено вартість поставленої продукції на суму 258' 703,02 грн., що підтверджується виписками по рахунку, які знаходяться у матеріалах справи.

23.01.2015р. позивач звертався до відповідача з претензією про необхідність погашення заборгованості за поставлену продукцію.

Станом на дату прийняття рішення непогашеною залишається 100' 00,00 грн. сума заборгованості. Докази сплати відповідачем зазначеної суми у матеріалах справи відсутні.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою статті 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Така правова позиція викладена в Оглядовому листів ВГСУ № 01-06/374/2013 від 18.02.2013р.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Між сторонами у справі виникли зобов'язання з приводу поставки товару на підставі договору купівлі-продажу.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму(ч.1 ст. 655 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ст.692 ЦК України).

В силу вимог статті 610, частини першої статті 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як підтверджується матеріалами справи, товар відповідачу поставлений позивачем, проте повна вартість поставленого товару відповідачем не оплачена. Таким чином вимоги позивача про стягнення з відповідача 100' 000,00 грн. є правомірними та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі ст.625 ЦК України позивач правомірно просить стягнути з відповідача 7' 293,76 грн. - 3% річних.

Відповідно до ч.2 ст.4-3 та ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ст.43 ГПК України).

У пункті 2.3 постанови «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011р. Пленум Вищого господарського суду України відзначає, що якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

У силу вимог ст.49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача, оскільки спір виник з його неправильних дій.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.181 Господарського кодексу України, ст.ст.11, 509, 530, 610, 612, 625 Цивільного кодексу України та ст.ст. 3, 12, 33, 34, 44, 49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задоволити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролайф корми» (81151, Львівська обл., Пустомитівський р-н, с. Давидів, вул. Львівська, буд.2А, ідентифікаційний ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Соя Агро-Транс» (26630, Кіровоградська обл., Вільшанський р-н, с. Сухий Ташлик, вул.Рибаківка, буд.20, ідентифікаційний ) 100' 000,00 грн. основного боргу, 7' 293,76 грн. - 3% річних та 2' 145,88 грн. судового збору.

3. Наказ видати відповідно до ст.116 ГПК України.

У судовому засіданні 23.06.2015р. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення, повний текст складений та підписаний 25.06.2015 р.

Суддя Яворський Б.І.