РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2015Справа №910/9226/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Деміс Канц»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Читай місто груп»
простягнення 113 413,32 грн.
Суддя Яковенко А.В.

Представники сторін:

від позивача:Ващенко В.С. дов. б/н від 01.03.2015р.
від відповідача:не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Деміс Канц» (надалі - ТОВ «Деміс Канц») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Читай місто груп» (надалі - ТОВ «Читай місто груп») про стягнення 209 055,19 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору поставки №1 від 19.03.2014 позивач здійснив поставку товару, а відповідач належним чином грошове зобов'язання по оплаті поставленого товару не виконав, в зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 173 413,32 грн. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 19 355,59 грн., суми інфляційного збільшення заборгованості у розмірі 14 851,64 грн. та 3% річних у розмірі 1 434,64 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.04.2015 порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 20.05.2015.

В судовому засіданні 20.05.2015 представник позивача подав клопотання про зменшення позовних вимог, відповідно до якої просив суд стягнути з відповідача заборгованість за поставлений товари у розмірі 113 413,32 грн.

Дослідивши подану позивачем заяву про зменшення розміру позовних вимог, суд задовольняє заяву.

Частина 4 ст. 22 ГПК України визначає права, які належать лише позивачу. Так, відповідно до зазначеної норми права, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до абз. 1 п. 3.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011, № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Враховуючи те, що вищезазначені дії позивача не суперечать законодавству та не порушують права і охоронювані законом інтереси інших осіб, суд приймає заяву позивача про зменшення позовних вимог до розгляду.

Отже, оскільки зменшення позовних вимог, викладене позивачем у його письмовій заяві, прийняте господарським судом, то новою ціною позову, виходячи з якої розглядається спір є: 113 413,32 грн. - основного боргу.

Крім того, позивач в заяві про зменшення позовних вимог просив суд забезпечити позов, шляхом накладання арешту на майно та грошові кошти, що належить відповідачеві.

Розглянувши, вказану заяв, суд відмовляє в її задоволенні з огляду необґрунтованості та невідповідності приписам ст. 67 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.05.2015 розгляд справи відкладено до 10.06.2015 у зв'язку із неявкою представника відповідача та невиконанням ним вимог ухвали суду.

В судове засідання представник позивача з'явився, вимоги ухвали суду виконав, надав пояснення стосовно суті спору, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, витребувані ухвалами суду докази та відзив на позовну заяву не подав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час і місце судового засідання був належним чином повідомлений, що підтверджується відмітками на звороті ухвали суду.

Місцезнаходження відповідача за адресою: 04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 23, оф. 109, на яку було відправлено ухвалу суду, підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців №2079440 від 19.05.2015 та вказано в позові.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011 р. в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.03.2014 між ТОВ «Деміс Канц» (постачальник) та ТОВ «Читай місто груп» (покупець) укладено договір поставки №1 (надалі - «Договір»).

Відповідно до п. 1.1 Договору постачальник зобов'язується на умовах та в порядку, визначених цим Договором, поставляти покупцю (передавати у власність покупця) визначений цим Договором товар, а покупець зобов'язується приймати товар та оплачувати його на умовах та в порядку, визначених цим Договором.

Згідно з п. 3.1 Договору постачальник зобов'язується поставляти (передавати у власність покупця) товари за цінами зазначеними у специфікації затвердженій сторонами. Ціна поставленого товару міститься у товарних накладних, які надаються постачальником покупцеві для проведення оплати, та складені на підставі кількості поставленого товару, що зазначено у транспортній накладній. Ціна товару включає вартість упаковки та доставки.

Пунктом 3.3 Договору встановлено, що розрахунки за товар здійснюються у безготівковому порядку не пізніше ніж через 40 (сорок) календарних днів після закінчення календарного місяця в якому було здійснено продаж товару через торгівельну мережу покупця кінцевому споживачу (з правом повернення та обміну) за умови своєчасного надання постачальником всіх передбачених даним Договором та чинним законодавством України документів на товар, що постачається. У випадку несвоєчасного надання постачальником всіх передбачених даним Договором та чинним законодавством України документів на товар, що постачається, термін розрахунків продовжується на відповідну кількість днів затримки.

На виконання умов Договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 485 413,32 грн., що підтверджується видатковими накладними №ДКАп0000071 від 24.04.2015 на суму 425 373,07 грн., №ДКАп0000070 від 24.04.2014 на суму 21 167,17 грн., №ДКАп0006992 від 30.04.2015 на суму 20 906,86 грн. та №ДКАп0006993 від 30.04.2015 на суму 17 966,32 грн.

Відповідач частково розрахувався за поставлений товар, сплативши на користь позивача 372 000,00 грн., що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання по оплаті поставленого згідно Договору товару, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості у розмірі 113 413,32 грн.

Договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи підтверджується передача позивачем відповідачу товару за видатковими накладними згідно Договору на загальну суму 485 413,32 грн.

Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, п. 3.3 Договору, відповідач був зобов'язаний розрахуватися за поставлений товарне пізніше 40 (сорок) календарних днів після закінчення календарного місяця в якому було здійснено продаж товару через торгівельну мережу покупця кінцевому споживачу.

Відповідач частково розрахувався за поставлений товар, сплативши на рахунок позивача 372 000,00 грн., що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача.

Таким чином, заборгованість відповідача за поставлений товар становить 113 413,32 грн., а строк виконання грошового зобов'язання на момент подання позовної заяви настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача на підставі Договору за переданий товар у розмірі 113 413,32 грн.

За таких обставин, позовні вимоги ТОВ «Деміс Канц» про стягнення з ТОВ «Читай місто груп» заборгованості у розмірі 113 413,32 грн. є правомірними та обґрунтованими.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі та стягнення з ТОВ «Читай місто груп» на користь ТОВ «Деміс Канц» заборгованості у розмірі 113 413,32 грн.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 49, ст.ст.82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Деміс Канц» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Читай Місто Груп» (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 23, оф. 109; ідентифікаційний код 38870613) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Деміс Канц» (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Південна, 2-Б; ідентифікаційний код 36295682) заборгованість у розмірі 113 413,32 грн. та судовий збір у розмірі 2 268,27 грн.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

5 . Дата складання повного рішення 26.06.2015.

Суддя А.В. Яковенко