КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2015 р. Справа№ 910/5468/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Самсіна Р.І.

Гончарова С.А.

при секретарі судового засідання Д'якова Ю.Ю.

за участю представників:

від апелянта: Васійчук Л.Ф. за дов. № 2400 від 29.12.2014.

від відповідача: Ковригін О.В. за дов. № 5-у від 26.12.2014.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2015

у справі № 910/5768/15-г (суддя Демидов В.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз Україна"

про стягнення 9 796 грн. 27 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.04.2015 в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" до Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз Україна" про стягнення 9 796,27 грн. відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись із вказаним рішенням Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом в задоволенні позовних вимог відмовлено, через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга має бути задоволена.

Відповідно до Протоколу про автоматизований розподіл справи між суддями від 13.05.2015 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Шаптали Є.Ю., суддів Самсіна Р.І., Гончарова С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.05.2015 у зазначеному складі суддів, прийнято апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" до розгляду та порушено апеляційне провадження. Розгляд справи призначено на 16.06.2015.

В судовому засіданні 16.06.2015 представник апелянта підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2015 у справі № 910/5468/15-г та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В судовому засіданні 16.06.2015 представник відповідача заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі з урахуванням відзиву поданого під час апеляційного провадження та просив рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2015 у справі № 910/5468/15-г залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишене без змін, виходячи із наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, між позивачем та відповідачем 30.09.2010 було укладено договір поставки продукції №263-Х/Х-1111-47 (надалі - Договір).

Відповідно до п.1.1 Договору позивач зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, передати у власність відповідача запчастини до компресорів автомобільних газонаповнювальних компресорних станцій (АГНКС), згідно специфікацій, які додаються до даного договору та є невід'ємними його частинами, а відповідач зобов'язується прийняти і оплатити продукцію.

Згідно з умовами п.п. 4.1. 4.2 Договору, позивач здійснює поставку продукції відповідачу за власний рахунок протягом тридцяти днів з моменту підписання цього договору. В порядку та на умовах, визначених договором, позивач передає у власність відповідача, а відповідач приймає та оплачує позивачу товар, визначений сторонами у специфікаціях та видаткових накладних.

У відповідності до п. 3.3 Договору загальна вартість договору визначається за сумою всіх специфікацій до нього і складає 7 619 грн. 98 коп.

Згідно п. 3.4 договору відповідач оплачує позивачу 100% вартості продукції по факту поставки зазначеної продукції шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача до закінчення терміну дії договору.

Відповідно до п. 9.2 термін дії Договору встановлений строком до 31.12.2010.

Пунктом 4.3 Договору встановлено, що продукція вважається поставленою позивачем та переданою у власність відповідачу з моменту підписання відповідачем відповідних товаросупровідних документів .

Як вбачається з матеріалів справи, прозивач виконав взяті на себе договірні зобов'язання належним чином та у повному обсязі, здійснив поставку продукції, визначеної у специфікації №1 до Договору №263-Х/Х-1111-47 від 30.09.2010 на суму 7 619, 98 грн., що також підтверджується видатковою накладною №535 від 30.09.2010.

Беручи до уваги те, що відповідачем зобов'язання за договором щодо оплати товару не виконано, позивачем заявлено до стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу за договором поставки продукції №263-Х/Х-1111-47 від 30.09.2010 в розмірі 7619 грн. 98 коп., 582 грн. 46 коп. пені, 3% річних у сумі 687 грн. 05 коп., 373 грн. 38 коп. інфляційних нарахувань та 7% штрафу від простроченої суми у розмірі 533 грн. 40 коп.

Таким чином, беручи до уваги все вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами виник у зв'язку з простроченням виконання відповідачем зобов'язань з оплати товару, одержаного за договором поставки продукції №263-Х/Х-1111-47 від 30.09.2010, що у відповідностями з умовами Договору підтверджується відповідною видатковою накладною № 535 від 30.09.2010.

Згідно з ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що у відповідності до вищевказаної накладної підтверджується факт поставки обумовленого договором товару на загальну суму 7619 грн. 98 коп. грн., а також наявність заборгованості у відповідача за поставлений товар у розмірі 7619 грн. 98 коп.

Згідно з ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що заборгованість відповідача за поставлений товар складає 7619 грн. 98 коп.

Проте, відповідачем надано до суду першої інстанції заяву про застосування до позовних вимог трирічної позовної давності, передбаченої ст.ст. 256, 257 Цивільного кодексу України.

Щодо даної заяви, місцевий господарський суд вірно зазначив наступне.

У відповідності до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

До відносин сторін у справі підлягає застосуванню ст. 257 Цивільного кодексу України.

Як вже зазначалось раніше, поставка товару згідно видаткової накладної відбулася 30.09.2010, у зв'язку із чим позивачу з наступного дня було відомо про порушення його права, у зв'язку із чим починає діяти трирічний строк звернення до суду з вимогою захисту своїх інтересів. Отже, строк позовної давності сплинув 04.10.2013, але позивач звернувся із позовом до місцевого господарського суду лише 27.02.2015.

Згідно з ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У відповідності до п. 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" якщо відповідачів у справі два чи кілька, суд вправі відмовити в задоволенні позову за наявності згаданої заяви лише одного з них, оскільки позовну давність законом визначено саме для позивача у справі як строк, у межах якого він може звернутися до суду.

Беручи до уваги вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у задоволенні позовних вимог про стягнення суми основного боргу за договором поставки продукції №263-Х/Х-1111-47 від 30.09.2010 в розмірі 7619 грн. 98 коп., 582 грн. 46 коп. пені, 3% річних у сумі 687 грн. 05 коп., 373 грн. 38 коп. інфляційних нарахувань та 7% штрафу від простроченої суми у розмірі 533 грн. 40 коп. слід відмовити.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно частини 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що доводи Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, а тому господарський суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2015 у справі № 910/5768/15-г підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2015 у справі № 910/5768/15-г - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2015 у справі № 910/5768/15-г залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/5768/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді Р.І. Самсін

С.А. Гончаров