ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2015 р. Справа № 909/105/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Костів Т.С.

суддів Марко Р.І. Желік М.Б.

при секретарі Греділь М.І.

розглянувши апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого обєднання Львівська залізниця, м.Львів № ДН-4-2/498 від 26.03.15 року

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 20.03.2015 р.

у справі № 909/105/15

за позовом: Державного територіально-галузевого обєднання Львівська залізниця, м. Львів

до відповідача-1: Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, м. Яремче, Івано-Франківська область

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю Скорзонера, с. Поляниця, м. Яремче, Івано-Франківська область

до відповідача-3: Товариства з обмеженою відповідалністю Санаторій-профілакторій ВБР, м. Яремче, Івано-Франківська область

про: визнання недійсним рішення Яремчанської міської ради № 160-10/2007 від 18.10.2007 року в частині продажу земельної ділянки площею 10999,16 кв.м. ТзОВ Санаторій-профілакторій ВБР; визнання недійсним договору купівлі-продажу землі, укладеного між ТзОВ Санаторій-профілакторій ВБР та ТзОВ Скорзонера № 249 серії ВКТ № 896261 від 28.01.2009 року; визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 556846 від 20.08.2009 року, виготовленого на підставі договору купівлі-продажу № 249 серії ВКТ № 896261 від 28.01.2009 року

За участю представників сторін:

від позивача: не зявився;

від відповідача-1: ОСОБА_1 представник за довіреністю № 12/11-9 від 07.05.2015р.;

від відповідача-2: ОСОБА_2 представник на підставі довіреності № 03/15 від 03.02.2015 р.;

від відповідача-3: ОСОБА_2 директор (наказ по особовому складу № 2-к/06 від 29.11.2006 р.).

В судовому засіданні оголошену вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В :

рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 20.03.2015 р. у справі № 909/105/15 (суддя Деделюк Б.В.) в позові Державного територіально-галузевого обєднання Львівська залізниця до відповідачів: Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, Товариства з обмеженою відповідальністю Скорзонера та Товариства з обмеженою відповідалністю Санаторій-профілакторій ВБР, про визнання недійсним рішення Яремчанської міської ради № 160-10/2007 від 18.10.2007 року в частині продажу земельної ділянки площею 10999,16 кв.м. ТзОВ Санаторій-профілакторій ВБР; визнання недійсним договору купівлі-продажу землі, укладеного між ТзОВ Санаторій-профілакторій ВБР та ТзОВ Скорзонера № 249 серії ВКТ № 896261 від 28.01.2009 року; визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 556846 від 20.08.2009 року, виготовленого на підставі договору купівлі-продажу № 249 серії ВКТ № 896261 від 28.01.2009 року- відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 20.03.2015 р. у справі № 909/105/15, позивач Державне територіально-галузеве обєднання Львівська залізниця подав апеляційну скаргу.

У своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на неналежну оцінку судом першої інстанції матеріалів справи, оскільки оскаржуване рішення міської ради та укладений на його підставі договір купівлі-продажу земельної ділянки і відповідно державний акт є такими, що суперечать чинному законодавству, прийняте із порушенням наданих повноважень, що порушують право позивача на користування земельною ділянкою, а тому підлягають визнанню недійсними. Посилається також на те, що не залежно від факту відсутності у скаржника державного акту на право власності на землю, спірна земельна ділянка належить до земель залізничного транспорту.

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про транспорт" встановлено, що до земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. До складу цих земель входять землі, які є смугою відведення залізниць, а саме землі, надані під залізничне полотно та його облаштування, станції з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації, захисні та укріплюючі насадження, службові, культурно-побутові приміщення та інші споруди, необхідні для забезпечення роботи залізничного транспорту. Всі землі, під залізничним полотном та його облаштуванням, спорудами та ін., є землями залізничного транспорту, тому землями залізниць слід вважати всі земельні ділянки, надані залізниці, а не тільки земельні ділянки, які прилягають виключно до залізничного полотна.

Згідно Плану смуги відведення земель лінії Івано-Франківськ-Держкордон Львівської залізниці 1994 року, ширина смуги відведення у даному місці становить 30 м. від осі головної колії. Вказаний план смуги відводу є погоджений представниками відповідних рад, в тому числі і Яремчанської міської ради, тому про межі земельних ділянок смуги відведення залізниці міській раді було відомо. Окрім того, саме таку ширину смуги відведення у даному місці підтверджено Будівельними нормами і правилами, глава 39 - залізничні дороги колії 1520 мм. СНиП 11-39-76 та нормами відводу земель для залізниць СН 468-74, відповідно до яких експлуатується залізничне полотно та облаштовано смугу відведення залізниці, що відображено у вищезгаданому плані.

Пункт б ч. 4 ст. 84 ЗК України не допускає передачу таких земель у власність іншим субєктам. Апелянт також посилається на невилучення цієї земельної ділянки з користування скаржника та необмеженість терміну можливості оформлення скаржником свого права на земельну ділянку.

На підставі викладеного апелянт просить скасувати рішення господарського суду Івано-Франківської області від 20.03.15 р. у справі № 909/105/15, та задовольнити позов повністю.

Довідкою про автоматичний розподіл справ між суддями від 07.04.2015 р. справу № 909/105/15 призначено судді-доповідачу ОСОБА_3 та іншим суддям, які входять до складу колегії, а саме визначено суддів Марка Р.І. та Желіка М.Б..

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 09.04.2015 р. подані скаржником матеріали визнано достатніми для прийняття їх до провадження в апеляційній інстанції, розгляд справи призначено на 28.04.2015 р..

Ухвалами суду від 28.04.2015 року, від 18.05.2015 р. та від 26.05.2015 р. розгляд справи відкладався, з підстав викладених в даних ухвалах суду.

Згідно розпорядження голови Львівського апеляційного господарського суду від 02.06.2015 року, у звязку з тимчасовою непрацездатністю судді Марка Р.І., внесено зміни у склад судової колегії по справі № 909/105/15, сформувавши її у наступному складі: головуючий суддя Костів Т.С., судді Желік М.Б. та Юрченко Я.О..

Ухвалою суду від 02.06.2015 року розгляд справи відкладався з мотивів, наведених у ній.

23.06.2015 року, розпорядженням в.о. голови Львівського апеляційного господарського суду, у звязку із зайнятістю судді Юрченка Я.О. у складі іншої судової колегії, склад колегії для розгляду справи № 909/105/15 господарського суду Івано-Франківської області сформовано у наступному складі: головуючий суддя Костів Т.С., судді Желік М.Б. та Марко Р.І..

Представникам розяснено їх права та обовязки згідно ст.22 ГПК України.

Представники відповідачів 1,2,3 в судове засідання 23.06.15 року зявились, проти апеляційної скарги заперечили, рішення суду першої інстанції вважають законним та обґрунтованим, просили залишити його без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

В судове засідання 23.06.2015 року представник апелянта повторно не зявився, причин неявки суду не довів, хоч був належним чином повідомлений про місце, дату та час, розгляду справи, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

Згідно із п.3.9.2 ОСОБА_4 Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року ,,Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Окрім того, враховуючи, що явка представників сторін у судове засідання не була визнана судом обовязковою, а також достатність матеріалів справи для розгляду апеляційної скарги по суті, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників відповідачів, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне:

як правильно встановив суд першої інстанції, пунктами 7, 8 рішення Яремчанської міської ради Івано-Франківської області № 160-10/2007 від 18.10.2007 р. "Про продаж земельних ділянок у приватну власність для здійснення підприємницької діяльності" затверджено ціну продажу земельної ділянки по вул. Свободи, 367 площею 10999,16 м.кв. у розмірі 661510 грн.

Відповідно до висновку експерта про оцінку вартості земельної ділянки несільськогосподарського призначення, погоджено начальником міського управління земельних ресурсів. Продано у власність товариству з обмеженою відповідалністю "Санаторій-профілакторій ВБР", м. Яремче, вул. І.Петраша, 62, земельну ділянку площею 10999,16 м.кв., що розташована в м. Яремче по вул. Свободи, 367 для обслуговування незавершеного будівництва бази відпочинку.

Згідно договору купівлі-продажу землі, укладеного між ТзОВ "Санаторій-профілакторій ВБР" та ТзОВ "Скорзонера" № 249 серії ВКТ № 896261 від 28.01.2009 р., зазначена земельна ділянка перейшла у власність ТзОВ «Скорзонера», яке, на підставі цього договору отримало державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 556846 від 20.08.2009 року, виготовлений на підставі договору купівлі-продажу № 249 серії ВКТ № 896261 від 28.01.2009 року.

Про факт та межі зайняття земельної ділянки в смузі відведення залізниці складено за результатами проведеного обстеження акт від 05.06.2014 року, яким встановлено, що у межах м. Яремче в смузі відведення залізниці на ділянці з прив"язкою до колії 60 км. + 917 м. з правої сторони за ходом кілометрів на відстані 17 м. від осі колії знаходиться земельна ділянка, яка була продана ТзОВ "Санаторій-профілакторій ВБР", а згодом ТзОВ «Скорзонера», в той час як ширина смуги відведення залізниці в даному місці становить 30 м. від осі головної колії.

Як вбачається із поданої апеляційної скарги, апелянт вважає, що продана земельна ділянка частково знаходиться у смузі відведення залізниці та відноситься до земель залізничного транспорту і перебуває в користуванні ДТГО "Львівська залізниця". Щодо решти частин земельної ділянки скаржник вимог не заявляв.

Відповідно до Плану смуги відведення земель лінії Івано-Франківськ-Держкордон Львівської залізниці 1994 року, ширина смуги відведення у даному місці становить 30 м. від осі головної колії. Вказаний план смуги відводу є погодженим представниками відповідних рад, в тому числі і Яремчанської міської ради.

Суд першої інстанції підставно встановив, що на вказану земельну ділянку скаржником не було оформлено державного акту на право постійного користування землею чи іншого документа, який би підтверджував його право на земельну ділянку. Порушення своїх прав на земельну ділянку скаржник вбачає у тому, що нормами Закону України Про транспорт та Закону України Про залізничний транспорт передбачено, що всі землі під залізничним полотном та його облаштуванням, спорудами та ін., є землями залізничного транспорту, тому землями залізниць слід вважати всі земельні ділянки, надані залізниці, а не тільки земельні ділянки, які прилягають виключно до залізничного полотна. На час отримання земельної ділянки законодавство не вимагало оформлення державних актів, оскільки землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень. Про ці землі відповідно до п.п. 54, 55 Общих начал землепользования и землеустройства (ОСОБА_4 ЦИК СССР від 15.12.1928 року).

Оформлення прав органів шляхів сполучення на землі, що закріплювалися за ними, проводилось шляхом відведення за схемою згідно вказаних актів і право позивача на спірну земельну ділянку підтверджується саме Планом смуги відведення земель лінії Івано-Франківськ-Держкордон Львівської залізниці 1994 року та Планом смуги відведення 1951 року. Ширину смуги відведення визначено Будівельними нормами і правилами, глава 39 - залізничні дороги колії 1520 мм. СНиП 11-39-76 та нормами відводу земель для залізниць СН 468-74, відповідно до яких функціонує залізничне полотно та облаштовано смугу відведення залізниці.

Відповідно до норм законодавства, яке існувало при облаштуванні залізничного полотна та смуги відведення ("Инструкция о нормах и порядке отвода земель для железных дорог и использовании полосы отвода" затв. Міністерством шляхів сполучення СРСР 01.11.1955; "Положение о землях предоставленых транспорту" затв. постановою СНК СССР 07.02.1933; інші нормативні акти та будівельні норми) вимоги щодо виготовлення та отримання державного акту не передбачались, а землі транспорту вважались землями спеціального призначення, які використовувались на підставі особливих положень про ці землі відповідно до п.п. 54, 55 Общих начал землепользования и землеустройства (ОСОБА_4 ЦИК СССР 15.12.1928).

Оформлення прав органів шляхів сполучення на землі, що закріплювалися за ними, проводилося шляхом відведення за схемою згідно вищезазначених нормативних актів.

Пунктом 2 Положення про землі транспорту, затвердженого ОСОБА_4 Міністрів СРСР від 08.01.1981 р. за № 24, зазначено, що "размеры земельных участком, предоставляемых для указанных целей, определяются в соответности с утвержденным в установленном порядке нормами или проектно-технической документацией."

Згідно із ч. 1 ст. 6 Закону України "Про залізничний транспорт" землі, що надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до Земельного кодексу України та Закону України "Про транспорт".

Статтею 68 Земельного кодексу України передбачено, що до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про транспорт" до земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. До складу цих земель входять землі, які є смугою відведення залізниць, а саме землі, надані під залізничне полотно та його облаштування, станції з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації, захисні та укріплюючі насадження, службові, культурно-побутові приміщення та інші споруди, необхідні для забезпечення роботи залізничного транспорту.

Судом першої інстанції підставно встановлено, що земельна ділянка, щодо якої прийнято оскаржуване рішення, знаходиться в межах населеного пункту, а тому при прийнятті цього рішення Яремчанська міська рада, діяла в межах наданих їй повноважень та у відповідності до діючого на той час законодавства.

Земельна ділянка ТзОВ "Скорзонера" не межує із земельною ділянкою позивача, оскільки між земельною ділянкою ТзОВ "Скорзонера" та залізничним полотном розташована автомобільна дорога загального користування, яка відноситься до земель транспорту і належить до земель Яремчанської міської ради з якими і межує земельна ділянка ТзОВ "Скорзонера". З цих підстав суд першої інстанції дійшов висновку про те, що земельна ділянка, на яку претендує скаржник, не межує із земельною ділянкою ні ТзОВ "Скорзонера", ні ТзОВ "Санаторій-профілакторій ВБР".

Таким чином, на даний час ТзОВ "Скорзонера" є законим власником земельної ділянки площею 10999,16 м.кв., в м. Яремче по вул. Свободи, 367.

Згідно зі ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до приписів статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад.

Статтею 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно ст. 83 названого Кодексу унормовано, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

Згідно з пунктом 12 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, та земель, на яких розташовані державні, в тому числі казенні, підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належать частки (акції, паї), здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Згідно п. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Частиною 1 ст. 21 Цивільного кодексу України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Однак, належних доказів незаконності оскаржуваного рішення, договору та акту суду надано не було. Загальні засади визначення земель залізничного транспорту не доводять самі по собі, що саме зазначена ділянка належить до земель залізничного транспорту при тому, що на ній знаходяться інші елементи інфраструктури, зокрема, автомобільна дорога, що не належить до відання залізниці. План смуги відведення земель не є правовстановлюючим документом, а лише свідчить про наміри відповідного субєкта отримати згодом на визначених засадах земельну ділянку певної площі та конфігурації. Згідно ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Стверджуване отримання скаржником земельної ділянки на підставі законодавства, що діяло раніше, не звільняє його від обовязку оформити своє землекористування у відповідності до діючого законодавства, навіть якщо таке право і не обмежене терміном, а невиконання такого обовязку негативно впливає на можливість доведення площі та конфігурації земельної ділянки. яка, як стверджує скаржник, належить йому на праві користування.

Твердження скаржника про те, що виготовлення та отримання державних актів на землю на час облаштування залізничного полотна і смуги відведення не передбачалося діючим на той час законодавством, що підтверджується посиланням на наведені в позовній заяві нормативні акти, спростовуються змістом самих цих актів, зокрема, п.п. 27, 32 "Инструкции о нормах и порядке отвода земель для железных дорог и использовании полосы отвода", затвердженої Міністерством шляхів сполучення СРСР 30.01.1963 р., які містять прямі вимоги щодо обов'язковості складення документів на право користування землею та порядок зберігання актів на право користування землею підрозділами залізниць.

Посилання апелянта на "Положение о землях, предоставленных транспорту", затверджене постановою РНК СРСР 07.02.1933 р., також є безпідставним, оскільки п. 10 цього положення регламентує оформлення прав на землі, закріплені, зокрема, за наркоматом шляхів сполучення та водного транспорту і його органів в порядку, встановленому законодавством союзних республік.

Статтею 126 Земельного кодексу України передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Таким документом вважається державний акт на право постійного користування земельною ділянкою.

Відтак, встановивши відсутність у позивача оформленого права на спірну земельну ділянку, відсутнє порушення оспорюваним рішенням міської ради прав або інтересів позивача у справі, суд першої інстанції дійшов підставного висновку про відмову в позові щодо визнання незаконним спірного рішення, а також у відсутності підстав для задоволення похідних позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу землі, укладеного між ТзОВ "Санаторій-профілакторій ВБР" та ТзОВ "Скорзонера" № 249 серії ВКТ № 896261 від 28.01.2009 року, та державного акту. Адже ст. 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

При укладенні договору купівлі-продажу землі № 249 серії ВКТ № 896261 від 28.01.2009 року сторони діяли в межах своїх повноважень та дотрималися усіх вимог, необхідних для чинності цього договору. Договір укладений відповідно до волевиявлення власника землі, оформленого рішенням сесії міської ради.

У відповідності до ч. 1 ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Однак, у встановленому законом порядку підстави, передбачені у ст. 104 ГПК України для скасування або зміни судового рішення не були доведені суду належними доказами.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, наявні в них докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду Івано-Франківської області від 20.03.2015 р. слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 1, 21, 33, 43, 49, 99, 101, 103, 105ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого обєднання Львівська залізниця, м.Львів - залишити без задоволення, а рішення господарського суду Івано-Франківської області від 20.03.2015 року у справі № 909/105/15 без змін.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

3.Матеріали справи скерувати до господарського суду Івано-Франківської області.

Повний текст постанови суду оформлено і підписано відповідно до вимог статті 105 ГПК України 26.06.2015 року.

Головуючий-суддя Костів Т.С.

Суддя Марко Р.І.

Суддя Желік М.Б.