ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 року Справа № 904/13/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя : Корсак В.А.

судді: Данилова М.В., Данилова Т.Б. (доповідач)

розглянувши матеріали касаційної скаргипублічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго"
на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 07.05.2015р.
у справі господарського суду№904/13/15 Дніпропетровської області
за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю "Юкон-Сервіс ЛТД"
допублічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго"
про за участю представників сторін: позивача - відповідача -визнання договору про постачання електричної енергії частково недійсним не з'явився пр. Коваль - дов. №242/1001 від 14.07.14р.

В С Т А Н О В И В:

У січні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю "Юкон-Сервіс ЛТД" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго" про визнання недійсним п.п.3 п.6.1.4 ст.6.1 Договору про постачання електричної енергії №1795/34-402 від 21.05.2003р. зі змінами, внесеними Додатковою угодою №1/618 від 11.06.2008р., який передбачає право постачальника електричної енергії на припинення або обмеження постачання електроенергії у разі несплати рахунків, в тому числі - на авансовий платіж.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 18.02.2015р. (суддя Кеся Н.Б.), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 07.05.2015р. (судді Герасименко І.М., Антонік С.Г., Сизько І.А.) позовні вимоги задоволено у повному обсязі, визнано недійсним п.п.3 п.6.1.4 ст.6.1 Договору про постачання електричної енергії №1795/34-402 від 21.05.2013р. зі змінами, внесеними Додатковою угодою №1/618 від 11.06.2008р. та стягнуто судовий збір в розмірі 1218,00грн.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, публічне акціонерне товариство "ДТЕК Дніпрообленерго" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення і постанову та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши присутнього в судовому засіданні представника відповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні і постанові та доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, між товариством з обмеженою відповідальністю "Юкон-Сервіс ЛТД" (далі-Споживач) та публічним акціонерним товариством "ДТЕК Дніпрообленерго"(далі-Енергопостачальник) укладено Договір №1795 від 21.05.2003р. про постачання електричної енергії ВАТ "ЕК "Дніпрообленерго" (далі-Договір).

11.06.2008р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Юкон-Сервіс ЛТД" та публічним акціонерним товариством "ДТЕК Дніпрообленерго" було укладено Додаткову угоду №1/618 до Договору про постачання електричної енергії від 21.05.2003р. №1795/34-402, відповідно до якої Договір №1795 від 21.05.2003р. про постачання електричної енергії ВАТ "ЕК "Дніпрообленерго" викладено в новій редакції.

Підпунктом 3 пункту 6.1.4 статті 6.1 вказаного Договору вбачається, що Постачальник обмежує або припиняє електропостачання споживача з повідомленням Споживача не пізніше ніж за три робочих дні у разі, зокрема, несплати рахунків, відповідно до умов цього Договору, та договорів, укладених між сторонами цього договору, наявність яких передбачена ПКЕЕ.

Згідно із п.2 дод.3 Порядку розрахунків, що є невід'ємною частиною Договору, передбачено виставлення Енергопостачальником та обов'язок Споживача оплатити рахунки, в тому числі - на авансовий платіж, тобто за ще неспожиту електроенергію.

Відповідно до п.9.8 Додаткової угоди №1/618 до Договору про постачання електричної енергії від 21.05.2003р. №1795/34-402, Договір було укладено на строк до 31.12.2008р. та вважається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Судами встановлено, що підставою звернення позивача з позовом є невідповідність п.п.3 п.6.1.4 ст.6.1 Договору положенням ч.2 ст.24 Закону України "Про електроенергетику", оскільки право постачальника обмежувати споживачів в електроспоживанні можливо лише за умови неповної оплати спожитої електроенергії, проти чого заперечує відповідач, що і є причиною спору.

Приймаючи оскаржувані рішення, суди виходили з того, що відповідно до ч.ч.1, 3 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину (його частини) є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Стаття 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, згідно ч.ч.1, 2 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно із ч.1 ст.207 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до ст.217 ЦК України правочин не може бути визнаний недійсним, якщо закону не відповідають лише окремі його частини і обставини справи свідчать про те, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної його частини.

Частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає, зокрема, електричну енергію споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується; окремим видом договору енергопостачання є договір про постачання електричної енергії споживачу; особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору про постачання електричної енергії встановлюються законами України "Про засади функціонування ринку електричної енергії України" та "Про електроенергетику".

Згідно із п.5.1 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.1996р. №28 (у редакції постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04.02.2010р. №105, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 02.08.1996р.) договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін. Споживання електричної енергії без договору не допускається.

Відповідно до абз.4 ч.4 ст.179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Умови договору про постачання електричної енергії, зазначені у додатку 3 та п.п.5.5, 5.6 та 5.7 цих Правил, є істотними та обов'язковими для сторін під час укладення договору про постачання електричної енергії.

Пунктом 6.1.4 Типового договору на електропостачання передбачено, що споживача може бути обмежено або припинено постачальником у разі несплати споживачем відповідних платежів, саме за спожиту електричну енергію.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що при укладанні договору №1795/34-402 сторони узгодили пп.3 п.6.1.4, згідно якого постачальник обмежує або припиняє електропостачання споживача з повідомленням не пізніше ніж за три робочі дні у разі несплати рахунків, відповідно до умов цього договору, наявність яких передбачена ПКЕЕ, тобто будь-яких рахунків на оплату, які передбачені діючими Правилами користування електричною енергією.

Правові, економічні та організаційні засади діяльності в електроенергетиці, відносини, пов'язані з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії, забезпеченням енергетичної безпеки України визначає Закон України "Про електроенергетику" від 16.10.1997р. №575/97-ВР.

Цей Закон є спеціальним законодавчим актом у сфері електропостачання.

Згідно із ч.2 ст.24 Закону України "Про електроенергетику", енергопостачальники мають право за умови неповної оплати споживачем спожитої електричної енергії обмежити його електроспоживання до рівня екологічної броні електропостачання або за відсутності такої повністю припинити електропостачання споживачу.

Отже, судами встановлено, що право енергопостачальника обмежувати споживачів в електроспоживанні передбачено лише за умови неповної оплати спожитої електроенергії.

Також, ч.8 ст.26 вказаного Закону встановлено обов'язок споживача обмежити власне електроспоживання до рівня екологічної броні електропостачання або повністю припинити електроспоживання у разі неповної оплати саме спожитої електроенергії. Цей обов'язок кореспондується із правом енергопостачальника, закріпленим в ч.2 ст.24 Закону України "Про електроенергетику".

Відповідно до ч.1 ст.275 Господарського кодексу України за договором електропостачання споживач зобов'язаний оплатити саме прийняту, тобто спожиту електроенергію.

Таким чином, суди дійшли до висновку, що обов'язковою умовою, яка надає право енергопостачальнику обмежити споживачу електроспоживання до рівня екологічної броні електропостачання або припинити йому електропостачання, є несплата або неповна оплата останнім рахунків за фактично спожиту електричну енергію, а включення до договору про постачання електричної енергії пункту, який передбачає право постачальника електроенергії обмежити або припинити електропостачання за умови несплати будь-яких рахунків, у тому числі й у разі несплати рахунків, виставлених на оплату авансових платежів за електроенергію, яка буде спожита у майбутньому, суперечить наведеним вище положенням чинного законодавства.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 08.10.2013р. по справі №21-220а13, а відповідно до ст.11128 ГПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

На підставі викладеного, суди попередніх інстанцій дійшла до правомірного висновку про задоволення позовних вимог.

Статтею 1117 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго", оскільки доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів по справі, а судами було повно та всебічно з'ясовано обставини, що мають значення для даної справи, їм надано належну правову оцінку та прийнято рішення і постанову з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що дає підстави залишити їх без змін.

Судові витрати, сплачені касатором до бюджету під час подання касаційної скарги, у зв'язку з відмовою в задоволенні касаційної скарги на підставі ст.49 ГПК України залишаються на касаторі.

Враховуючи наведене, та керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго" залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 07.05.2015р. у справі №904/13/15 господарського суду Дніпропетровської області залишити без змін.

Головуючий суддя В. Корсак

Судді М. Данилова

Т. Данилова