ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01.07.2015 Справа № 905/393/15

Суддя господарського суду Донецької області Бойко І.А. при помічнику Буховець С.А. розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Приватного підприємства «Олнайт», Донецька область, м. Маріуполь

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Абис Груп», Донецька область, пгт. Мангуш

про: стягнення заборгованості у розмірі 263624,49 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Мірошніченко Д.С. за довіреністю від 25.06.2015р.;

від відповідача: не з'явився.

Позивач, Приватного підприємства «Олнайт», Донецька область, м. Маріуполь, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Абис Груп», Донецька область, пгт. Мангуш про стягнення заборгованості у розмірі 263624,49 грн., а саме: 166835,03 грн. основного боргу, 3% річних у розмірі 6198,04 грн., інфляційні нарахування у розмірі 90591,42 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на невиконання відповідачем оплати за отриманий товар за видатковою накладною №11 від 01.02.2013р., рахунок на оплату №л-00030 від 02.01.2013р., довіреність №21 від 01.02.2013р., податкова накладна №1 від 01.02.2013р., заява про залік зустрічних зобов'язань від 24.03.2014р., акт звірки взаємних розрахунків від 26.03.2015р., претензія від 25.03.2015р.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Через канцелярію суду надав заяву від 01.07.2015р. про долучення до матеріалів справи додаткових документів.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, документів, витребуваних ухвалою про порушення розгляду справи від 16.06.2015р. не надав.

В силу приписів ст. 75 Господарського процесуального кодексу справа розглянута за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, додатково надані документи, заслухавши пояснення представника позивача, господарським судом ВСТАНОВЛЕНО.

Господарські договори укладаються за правилами встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до положень ч.1 ст.181 Господарського кодексу України, яка регулює загальний порядок укладання господарських договорів, господарський договір за загальними правилами укладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами для виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, правочини можуть бути двохсторонніми.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язаннями є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від виконання певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обв'язку.

Позивачем по справі на підставі досягнутої усної домовленості з відповідачем, Товариства з обмеженою відповідальністю «Абис Груп», проведено поставку товару згідно видаткової накладної №11 від 01.02.2013р. та виставленням відповідачу рахунку на оплату №л-00030 від 02.01.2013р. на суму 178578,00 грн., належним чином засвідченої копії якої містяться у матеріалах справи.

Предметом судового розгляду є заборгованість за видатковою накладною №11 від 01.02.2013р.

Факт поставки продукції та, відповідно, факт її прийняття з боку відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Абис Груп», підтверджується відмітками представника відповідача про отримання товару на підставі довіреності №21 від 01.02.2013р., податкової накладної №1 від 01.02.2013р., належним чином засвідчені копії яких містяться у матеріалах справи.

Згідно до наявної у матеріалах справи належним чином засвідченої заяви про залік зустрічних зобов'язань від 24.03.2014р., відповідачем сплачено грошові кошти на загальну суму 11742,97 грн.

Станом на 26.03.2015р. відповідачем підтверджено наявність заборгованості у розмірі 166835,03 грн. відповідно до підписаного сторонами та засвідченого печатками підприємств акту звірки взаєморозрахунків.

У зв'язку із невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за видатковою накладною позивачем на його адресу була вручена претензія від 25.03.2014р. з вимогою сплатити заборгованість у розмірі 166835,03 грн. Отримання претензії відповідачем підтверджується засвідченою печаткою відповідача про отримання від 27.03.2014р., належним чином засвідчена копія якої містяться у матеріалах справи.

На претензію відповідачем не було надано відповіді.

З огляду на фактичні правовідносини, які склалися між позивачем та відповідачем, судом встановлено, що між сторонами виникли зобов'язальні відносини, на підставі укладеного договору купівлі-продажу у спрощений спосіб, як це передбачено ч.1 ст.181 ГК України, і цей договір є підставою для виникнення у його сторін майно-господарських зобов'язань.

Статтею 688 ЦК України на покупця покладено обов'язок повідомити продавця про порушення договірних зобов'язань щодо кількості, асортименту, якості, комплектності товару в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

Господарський суд приймає до уваги, що покупцем при отриманні товару не подавалося жодних заперечень щодо неналежності виконання постачальником прийнятих договірних зобов'язань з купівлі товару.

Оскільки суду не надано доказів незгоди відповідача щодо належності виконання позивачем прийнятих на себе зобов'язань, не надано доказів відмови від цього товару та прийняття його у встановленому порядку, суд дійшов висновку, що свої зобов'язання позивач виконав належним чином.

Стаття 193 Господарського кодексу України передбачає, суб'єкти господарювання та учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Аналогічне положення закріплено в ст. 526 Цивільного кодексу України. Так, зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно умовам договору та вимогам цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а у разі відсутності таких умов і вимог - згідно звичаїв ділового обігу або іншим вимогам, які звичайно ставляться.

Частина 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлює, якщо в зобов'язанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (дату).

Статтею 655 ЦК України передбачено, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 692 ЦК України визначає обов'язок Покупця оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

В порушення умов договору, вимог зазначених статей Цивільного та Господарського кодексів України відповідач не оплатив товар.

Загальна сума основної заборгованості на час розгляду справи становить 166835,03 грн., тому зазначена сума підлягає стягненню з останнього на користь позивача.

Окрім суми основного боргу позивачем заявлені вимоги про 3% річних у розмірі 6198,04 грн., інфляційні нарахування у розмірі 90591,42 грн. відповідно до приписів ст. 625 Цивільного кодексу України.

У відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Заявлені до стягнення розміри 3% річних у розмірі 6198,04 грн., розраховані за кожною накладною, інфляційні нарахування у розмірі 90591,42 грн., суд перевірив на правильність розрахунку та дійшов висновку про задоволення вимог в цій частині.

Витрати по сплаті судового збору у відповідності до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

На підставі вищенаведеного, згідно ст. ст. 11, 509, 526, 530, 625, 688, 692 Цивільного кодексу України, ст. ст. 181, 193, 216-218, 230, 232 Господарського кодексу України, керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного підприємства «Олнайт», Донецька область, м. Маріуполь до Товариства з обмеженою відповідальністю «Абис Груп», Донецька область, пгт. Мангуш про стягнення заборгованості у розмірі 166835,03 грн. основного боргу, 3% річних у розмірі 6198,04 грн., інфляційні нарахування у розмірі 90591,42 грн. задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Абис Груп» (87400, Донецька область, пгт. Мангуш, вул. Катанова, б.100, ) на користь Приватного підприємства «Олнайт» (87505, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Гугеля, буд. 12, ) заборгованість у розмірі 166835,03 грн. основного боргу, 3% річних у розмірі 6198,04 грн., інфляційні нарахування у розмірі 90591,42 грн., судовий збір у розмірі 5272,49 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Рішення може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його прийняття.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя І.А. Бойко

Вик. помічник судді Буховець С.А.

т.050-144-78-99