ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2015 р. Справа № 922/5330/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Здоровко Л.М., суддя Плахов О.В.

при секретарі Катренко І.С.

за участю представників:

позивача за первісним позовом - Владимирова А.В. за довіреністю від 27.05.2015 р. №2/2015;

відповідача - 1 за первісним позовом - Донець О.Є. за довіреністю від 29.01.2015 р. №20,

відповідача - 2 за первісним позовом - ОСОБА_3 (особисто) - паспорт серії НОМЕР_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" (вх. №2261 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 13.03.2015р. у справі № 922/5330/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НВФ "Електросервіс", м. Харків

до 1.Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського", м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області

2.Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Харків

про стягнення коштів в сумі 587863,00 грн.

та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського", м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області

до 1.Товариства з обмеженою відповідальністю "НВФ "Електросервіс", м. Харків

2. Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Харків

про визнання недійсним договору поруки,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково - виробнича фірма "Електросервіс" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат імені Ф.Е. Дзержинського" та Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, в якому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог (вх. № 6439, т. 1 а. с. 176), просило суд:

- стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 заборгованість в розмірі 1000,00 грн.

- стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат імені Ф.Е. Дзержинського" на свою користь суму основної заборгованості в розмірі 456902,34 грн., 3 % річних в розмірі 50620,81 грн., збитки від інфляційних процесів в сумі 117709,01 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачами покладених на них зобов'язань з оплати поставленого на користь Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат імені Ф.Е. Дзержинського" товару за договором №10-1127-02 від 06.07.2010 р.

19.01.2015 р. Публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат імені Ф.Е. Дзержинського" звернулось до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просило визнати недійсним договір поруки від 08.08.2010 р., укладений між ТОВ "НВФ "Електросервіс" та ФОП ОСОБА_3, посилаючись на те, що вказаний договір укладено в якості забезпечувального обов'язки заходу без законних на те підстав (не передбачено ні договором, ні законом), та на забезпечення обов'язку, який не виник.

Рішенням господарського суду Харківської області від 13.03.2015 р. у справі №922/5330/14 (головуючий суддя Жельне С.Ч., суддя Аюпова Р.М., суддя Лаврова Л.С.) з врахуванням ухвали про виправлення описки від 19.03.2015 р. позовні вимоги за первісним позовом задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НВФ "Електросервіс" суму основного боргу в розмірі 456902,34 грн., 3% річних в сумі 32244,76 грн., збитки від інфляційних процесів в сумі 117709,01 грн., а також судового збору в сумі 12137,12 грн. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 заборгованість в розмірі 1000,00 грн., а також судовий збір в сумі 20,00 грн. В решті позовних вимог за первісним позовом відмовлено. В задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

Публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" не погодилось з зазначеним рішенням місцевого господарського суду, звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 13.03.2015 р. у справі №922/5330/14 в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та прийняти нове рішення, яким задовольнити зустрічний позов.

Заявник, зокрема, зазначає, що договір поруки від 08.08.2008 р. було укладено без законних на те підстав та на забезпечення обов'язку, який не виник, що свідчить, на його думку, про порушення місцевим господарським судом норм матеріального права у вигляді незастосування норм ч. 1 ст. 548 та ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 14.04.2015 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 28.05.2015 р.

У зв'язку з відпусткою суддів Бородіної Л.І. та Лакізи В.В. для розгляду даної справи розпорядженням секретаря другої судової палати від 27.05.2015 р. сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Гетьмана Р.А., судді Здоровко Л.М., судді Плахова О.В.

Пунктом 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" від 23.03.2012 р. №6 встановлено, що в разі необхідності заміни судді в процесі розгляду справи або додаткового введення судді (суддів) до складу суду розгляд справи з огляду на встановлений пунктом 3 частини четвертої статті 47 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" принцип незмінності судді слід починати спочатку. При цьому заново розпочинається й перебіг передбачених статтею 69 ГПК строків вирішення спору, а його подальше продовження новим (зміненим) складом суду здійснюється у випадках і в порядку, передбачених частиною третьою цієї статті.

В судовому засіданні за клопотанням Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" розгляд справи відкладено на 18.06.2015 р.

В судове засідання 18.06.2015 р. з'явились представники сторін та надали пояснення у справі.

Позивач за первісним позовом - Товариство з обмеженою відповідальністю "НВФ "Електросервіс", надав відзив на апеляційну скаргу (вх. №9452 від 16.06.2015 р.), в якому зазначає, що твердження заявника скарги не обґрунтовані, він зловживає своїми правами, при цьому, рішення господарського суду Харківської області від 13.03.2015 р. у даній справі відповідає положенням матеріального права та прийнято у повній відповідності з нормами процесуального права.

Враховуючи викладене, Товариство з обмеженою відповідальністю "НВФ "Електросервіс" просить відмовити Публічному акціонерному товариству "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" у задоволенні апеляційної скарги, а рішення від 13.03.2015 р. у справі №922/5330/14 залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши у судовому засіданні пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.07.2010 р. між ТОВ фірма "Електросервіс" (постачальник) та "Дніпровський металургійний комбінат імені Ф.Е. Дзержинського" (покупець) був укладений договір поставки №10-1127-02, згідно з умовами якого постачальник зобов'язався виготовити та поставити на адресу покупця товар, а покупець, в свою чергу, - прийняти та оплатити його на умовах та в порядку, що визначені цим договором (п.1.1, т. 1 а. с. 12).

Відповідно до п. 1.2. договору кількість, номенклатура, ціна та строки, умови оплати та поставок товару визначаються в специфікаціях.

На виконання умов договору та специфікації № 1 постачальник взяв на себе зобов'язання поставити (передати у власність) покупцю наступне обладнання: щит управління ходом вагон - вагів у кількості 4 шт. та щит 59 ЩСУ в/нагрівачів у кількості 4 шт. Ціна товару, відповідно до специфікації №1, складає 692448,00 грн. (т. 1 а. с.14).

До спірного договору сторонами були укладено додаткову угоду №1 від 2.12.2010 р., угоду від 24.12.2010 р., додаткову угоду №2 від 03.03.2011 р., зміни до договору від 25.07.2011 р., додаткову угоду №3 від 29.07.2011 р. та додаткову угоду №4 від 21.12.2011 р.( т. 1 а. с. 15-20).

30.08.2012 р. за видатковою накладною № РН-22 постачальник поставив на адресу відповідача - 1 за первісним позовом обумовлений в специфікації №1 товар загальною вартістю 692448,00 грн.(т. 1 а. с. 21).

Фактичне отримання відповідачем - 1 за первісним позовом обладнання було здійснено уповноваженою особою Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат імені Ф.Е. Дзержинського" ОСОБА_5 на підставі довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей від 28.08.2012 р. №796/04 (т. 1 а. с. 22).

Таким чином, позивачем за первісним позовом зобов'язання за договором №10-1127-02 від 06.07.2010 р. щодо поставки товару виконало в повному обсязі.

Згідно з п. 3. специфікації №1 та додатковою угодою №3 покупець зобов'язався провести розрахунки з постачальником шляхом здійснення попередньої оплати в розмірі 50% від вартості обладнання в сумі 346224,00 грн. та 50% суми - протягом 10 банківських днів після надання рахунку по факту поставки узгодженої партії товару.

Попередня оплата 50% від вартості обладнання в розмірі 346224,00 грн. була проведена покупцем на підставі виставленого постачальником рахунку №10 від 06.08.2012 р. (т. 1 а. с. 162).

Після фактичного отримання ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат імені Ф.Е. Дзержинського" товару позивачем за первісним позовом було пред'явлено рахунок на оплату решти суми його вартості.

Відповідач - 1 за первісним позовом в порушення взятих на себе договірних зобов'язань в обумовлені строки за товар не розрахувався.

Докази отримання вказаного рахунку за №25 від 30.08.2012 року матеріали справи не містять, однак, місцевим господарським судом встановлено, що за даним рахунком відповідачем -1 за первісним позовом 02.11.2012 р. було перераховано грошові кошти в розмірі 50000,00 грн. в рахунок оплати вартості поставленого за спірним договором товару.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується фактичне отримання відповідачем - 1 за первісним позовом рахунку №25 від 30.08.2012 р.

Місцевим господаорським судом встановлено, що станом на день розгляду справи сума непогашеної заборгованості, яка обліковується за відповідачем - 1 за первісним позовом, складала 457902,34 грн.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом Харківської області, 08.08.2010 р. між ТОВ "Науково - виробнича фірма "Електросервіс" (кредитор) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 (поручитель) був укладений договір поруки, за умовами якого останній взяв на себе зобов'язання частково відповідати перед позивачем за первісним позовом за виконання ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат імені Ф.Е. Дзержинського" (боржник) зобов'язань з оплати поставленого товару за договором №10-1127-02 від 06.07.2010 р. (т. 1. а. с. 32).

Згідно з п. 3.3. договору поруки поручитель несе часткову відповідальність перед кредитором за належне виконання боржником забезпеченого зобов'язання. Розмір відповідальності поручителя становить 1000,00 грн.

Відповідно до п. 3.4. договору поруки поручитель відповідає по зобов'язанням боржника виключно в межах суми, встановленої пунктом 3.3. цього договору.

На підставі вищевикладених обставин та, враховуючи невиконання відповідачами за первісним позовом в добровільному порядку покладених на них договірних зобов'язань щодо оплати вартості поставленого за договором №10-1127-02 від 06.07.2010 р. товару, ТОВ "Науково - виробнича фірма "Електросервіс" звернулось до господарського суду з відповідним позовом про стягнення з боржників спірних сум грошових коштів.

13.03.2015 р. місцевим господарським судом було прий нято оскаржуване рішення, яким позовні вимоги за первісним позовом задоволено частково; стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НВФ "Електросервіс" суму основного боргу в розмірі 456902,34 грн., 3% річних в сумі 32244,76 грн., збитки від інфляційних процесів в сумі 117709,01 грн., а також судового збору в сумі 12137,12 грн.; стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 заборгованість в розмірі 1000,00 грн., а також судовий збір в сумі 20,00 грн. В решті позовних вимог за первісним позовом відмовлено. В задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

Колегія суддів погоджується з висновками господарського суду Харківської області та, надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. ст. 174, 179 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договір є підставою виникнення господарських прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо в зобов'язанні встановлено строк (дату) його виконання, то воно повинно бути виконано в цей строк (дату).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, що передбачено ч.1 ст. 612 ЦК України.

Згідно зі ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що відповідачем - 1 сума боргу не оспорена, відповідач не надав суду доказів про погашення боргу, апеляційний господарський суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення суми основної заборгованості за поставлений товар в розмірі 456902,34 грн. є обгрунтованими, підтверджуються наданими суду доказами та підлягають задоволенню.

Що стосується первісних позовних вимог в частині стягнення фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, як поручителя, заборгованості в сумі 1000,00 грн., суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна або кілька осіб.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. ч. 1, 2 ст. 554 Цивільного кодексу України).

Як було зазначено вище, пунктом 3.3. договору поруки від 08.08.2010 р. сторони визначили, що другий відповідач за первісним позовом, як поручитель, несе часткову відповідальність перед кредитором за належне виконання боржником ( відповідачем - 1 за первісним позовом) забезпеченого зобов'язання. Розмір відповідальності поручителя становить 1000,00 грн.

Частиною першою статті 543 Цивільного кодексу України передбачено, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (ч. 1 ст. 543 Цивільного кодексу України).

Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем - 2 за первісним позовом зобов'язань в частині оплати поставленого позивачем товару, колегія суддів дійшла висновку про те, що позовні вимоги за первісним позовом в частині стягнення з фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 заборгованості в сумі 1000,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду стосовно позовних вимог за первісним позовом в частині стягнення з першого відповідача за первісним позовом 3% річних в сумі 50620,81 грн. та збитків від інфляційних процесів в розмірі 117709,01 грн.та зазначає наступне.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Позивачем за первісним позовом надано до матеріалів справи розрахунок 3% річних в сумі 50 620,81 грн. за період прострочення виконання першим відповідачем грошового зобов'язання з 28.12.2010 р. по 31.01.2015 р. та збитків від інфляції в розмірі 117 709,01 грн. за період з 28.12.2010 р. по 31.01.2015 р.

Приймаючи до уваги відсутність у матеріалах справи доказів, які б встановлювали чи фіксували календарну дату отримання першим відповідачем за первісним позовом рахунку на оплату товару №25 від 30.08.2012 р., колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про настання такої події саме 02.11.2012 р.

В результаті перевірки розрахунків 3% річних та інфляційних втрат за період з 02.11.2012 р. по 31.01.2015 р. колегією суддів встановлено, що належною сумою відсотків річних та збитків від інфляції є 134974,41 грн. та 32244,76 грн. відповідно.

Враховуючи неможливість виходу за межі позовних вимог за відсутності відповідного клопотання, колегія суддів вважає вірним висновок місцевого господарського судк про стягнення з відповідача -1 за первісним позовом інфляційних втрат в розмірі 117709,01 грн. та 3 % річних в сумі 32244,76 грн.

Щодо зустрічного позову ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат імені Ф.Е. Дзержинського" про визнання недійсним договору поруки від 08.08.2010 р., укладеного між ТОВ "Науково - виробнича фірма "Електросервіс" та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Виходячи зі змісту положень ст. ст. 11, 202 Цивільного кодексу України, за своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Заявляючи позов про визнання недійсним договору поруки, позивач мав довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків.

В силу статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою -третьою, п'ятою та шостою ст.203 Цивільного Кодексу України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 2 ст. 215 ЦК України).

Частиною 1 ст. 207 ГК України унормовано, що судом може бути визнане недійсним повністю або частково господарське зобов'язання, яке не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності). Отже, угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою ( ст. 546 Цивільного кодексу України).

Договір поруки вважається укладеним, коли сторони досягли згоди щодо всіх устотних умов і дотрималися письмової форми.

Зі змісту ст. 553 ЦК України договір поруки повинен мати посилання на забезпечене (основне) зобов'язання.

Сторонами договору поруки можуть виступати як фізичні, так і юридичні особи.

З урахуванням абз. 1 ч. 2 ст. 207 ГК України, ч. 1 ст. 547 та ст. 553 ЦК України договір поруки є чинним за умови його укладення у письмовій формі та підписання кредитором і поручителем.

За загальним правилом, волевиявлення боржника щодо укладення договору поруки не є обов'язковим, а відтак, у силу статей 203, 215, 553 ЦК України відсутність згоди боржника не є підставою для визнання недійсним договору поруки, укладеного поручителем та кредитором боржника.

Чинним законодавством України та умовами як основного договору поставки, так і оспорюваного договору поруки, не встановлено обов'язок кредитора та поручителя попереджати боржника про укладення договору поруки з метою забезпечення виконання його зобов'язань перед кредитором, а волевиявлення боржника під час укладення договору поруки не є істотною умовою договору поруки.

Виходячи з положень статей 553, 554, 626 ЦК України, договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем, порука створює права для кредитора та обов'язки для поручителя, безпосередньо на права та обов'язки боржника цей вид забезпечення виконання зобов'язання не впливає, оскільки зобов'язання боржника в цьому випадку не встановлюються, не припиняються, не змінюються.

Дана правова позиція аналогічна правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові суду від 14.08.2012 р. у справі № 3-35гс12.

У п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 р. №11 зазначено, що за загальним правилом невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним. У такому разі заінтересована сторона має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом наслідків, а не визнання правочину недійсним.

Закон не забороняє укладення договору поруки на забезпечення виконання зобов'язання, яке може виникнути в майбутньому.

Місцевий господарський суд приймаючи рішення у даній справі про відмову у задоволенні зустрічного позову, вірно встановив відсутність передбачених законом підстав для визнання недійсним оспорюваного договору поруки, оскільки позивачем за зустрічним позовом в порушення вимог ст. 33 ГПК України не виконано обов'язку щодо подання доказів невідповідності вказаного договору нормам права, що є підставою для визнання договору недійсним.

При цьому, господарський суд першої інстанції виходив з того, що за загальним правилом, як й інші способи забезпечення виконання зобов'язань, договір поруки забезпечує дійсне зобов'язання. Тобто, на момент укладення договору поруки між боржником та кредитором вже має існувати основне зобов'язання, або вони укладаються одночасно. Але можливі також випадки забезпечення порукою майбутнього зобов'язання. У цьому випадку договір поруки набирає чинності з моменту виникнення основного зобов'язання.

У даній справі договір поруки було укладено після укладення основного договору поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними у справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини. За таких обставин колегія суддів не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що господарський суд першої інстанції прийняв оскаржуване рішення законно, обґрунтовано, з урахуванням матеріалів справи та у відповідності до діючого законодавства, а тому рішення господарського суду Харківської області від 13.03.2015 р. у справі №922/5330/14 підлягає залишенню без змін.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського", м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 13.03.2015 р. у справі №922/5330/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови складено 23.06.2015 р.

Головуючий суддя Гетьман Р.А.

Суддя Здоровко Л.М.

Суддя Плахов О.В.