ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 рокуСправа № 912/3413/14
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Шевчук О.Б. розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 912/3413/14

за позовом Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області, м. Олександрія

до Відкритого акціонерного товариства "Олександрійський комбінат хлібопродуктів" (надалі - ВАТ "Олександрійський КХП"), м. Олександрія

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Олександрійського управління Державної казначейської служби України Кіровоградської області, м. Олександрія

про стягнення 1571151,00 грн,

за участю представника третьої особи - ОСОБА_1, довіреність № 15-5/309-4370 від 21.05.2015.

Олександрійська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області (надалі - Олександрійська ОДПІ) звернулась до господарського суду з позовною заявою про стягнення з відкритого акціонерного товариства "Олександрійський комбінат хлібопродуктів" (далі по тексту - ВАТ "Олександрійський КХП") на користь Державного бюджету України заборгованості з бюджетної позики за 1996 рік у розмірі 1330600,00 грн, а також заборгованості з бюджетної позики за 1995 рік у розмірі 240551,00 грн.

Ухвалою від 10.10.2014 господарським судом позовна заява прийнята до розгляду та порушено провадження у справі №912/3413/14. Цією ж ухвалою господарський суд на підставі статті 27 Господарського процесуального кодексу України залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Олександрійське управління Державної казначейської служби України Кіровоградської області (надалі - Олександрійське УДКСУ).

За результатами розгляду даного спору 27.11.2014 господарським судом Кіровоградської області було винесено рішення, яким в позові відмовлено повністю. Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 09.02.2015 дане рішення залишене без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 23.03.2015 постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 09.02.2015 та рішення господарського суду Кіровоградської області від 27.11.2014 скасовано, а справу №912/3413/14 направлено для нового розгляду до суду першої інстанції.

24.04.2015 матеріали справи № 912/3413/14 надійшли до господарського суду Кіровоградської області.

Відповідно до розпорядженням керівника апарату господарського суду Кіровоградської області № 125 від 24.04.2015 призначено повторний автоматичний розподіл справи №912/3413/14, за результатами якого справу призначено судді Шевчук О.Б.

В ході нового розгляду даної справи Олександрійська ОДПІ в листі, який надійшов до господарського суду 05.06.2015, повідомила про те, що остання на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2011 №174 "Питання обліку заборгованості, в тому числі простроченої, перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, бюджетними позичками/фінансовою допомогою, наданими Міністерством фінансів у 1993-1998 роках, нарахування пені та списання безнадійної заборгованості" отримала від Олександрійського УДКСУ подання № 125 та № 126 для здійснення заходів щодо стягнення простроченої заборгованості з відповідача за 1995 рік в сумі 240551,00 грн та за 1996 рік в сумі 1330600,00 грн та копії документів, які були долучені як додатки до позовної заяви. За висновком позивача заборгованість та документи, що її підтверджують знаходяться у третьої особи, тому у Олександрійської ОДПІ немає можливості надати витребувані судом документи та пояснення; такі документи та пояснення може надати лише Олександрійське УДКСУ. В цьому ж листі повідомлено, що представник позивача немає можливості прийняти участь у судовому засіданні у зв'язку з обмеженням фінансування витрат на відрядження, а тому позивач просить розглядати справу за наявними матеріалами.

Господарський суд враховує, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання ухвалами суду від 27.04.2015, від 21.05.2015 та від 11.06.2015 однак, будь-яких заперечень на позов не подав, вимоги суду в частині надання витребуваних доказів для розгляду справи по суті не виконав.

При цьому, господарський суд враховує положення пунктів 3.9.1 та 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" де зазначено, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно зі статтею 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

ОСОБА_2 витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.183) вбачається, що місцезнаходженням відповідача є: 28000, Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Садова, 1. За цією адресою відповідачу було направлено копії ухвал: від 27.04.2015, від 21.05.2015. Однак, поштові конверти разом з копіями вищезгаданих ухвал були повернуті органом поштового зв'язку з довідкою: "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 164-165, 180-181). Крім того, ухвала господарського суду від 11.06.2015 про відкладення розгляду даної справи на 23.06.2015 також направлена на адресу відповідача, підтвердженням чого є реєстр №730 рекомендованих відправлень від 12.06.2015 та фіскальний чек від 12.06.2015, копії яких містяться в матеріалах справи.

При цьому господарський суд враховує приписи Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України № 958 від 28.11.2013 (зі змінами), пунктами 1, 2 розділу ІІ яких визначено нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв'язку (без урахування вихідних днів об'єктів поштового зв'язку): місцевої - Д+2, пріоритетної - Д+1; у межах області та між обласними центрами України (у тому числі для міст Києва, Сімферополя, Севастополя) - Д+3, пріоритетної - Д+2; де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об'єкті поштового зв'язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання; а 1, 2, 3 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення. При пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день.

З огляду на викладене, господарський суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення даного судового засідання.

Третя особа листом від 20.10.2014 №02-09-27/2347 повідомила суд, що станом на 01.10.2014 в обліку заборгованості за бюджетними позичками, наданими на закупівлю сільськогосподарської продукції за державним замовленням у 1995-1997 роках, по ВАТ "Олександрійський КХП" обліковується заборгованість в сумі 1571151,00 грн, в тому числі за бюджетною позичкою, наданою згідно з постановою КМУ від 31.05.1995 №370 "Про стан підготовки до збиральних робіт і формування державного контракту на закупівлю зерна у 1995 році" заготівельним та переробним підприємствам та організаціям для фінансування держконтракту 1995 року на зерно в сумі 240551,00 грн; за бюджетною позичкою, наданою згідно постанови КМУ від 12.03.1996 №323 "Про задоволення державних потреб у сільськогосподарської продукції на 1996 рік" на закупівлю зерна, елітного і сортового насіння за державним замовленням 1996 року в сумі 1330600,00 грн.

Під час нового розгляду даної справи представник третьої особи повідомив суд про те, що останньою були до суду копії актів звірки , копії актів передачі-прийому заборгованості по бюджетній позичці, наданій заготівельним підприємствам для авансування закупівлі зерна за державним замовленням 1996 року, копії договорів про надання бюджетної позички для закупівлі зерна за державним замовленням 1996 року, копію договору № 2 про надання бюджетної позички для остаточних розрахунків за зерно, закуплене за державним замовленням 1996 (а.с. 44-71), зазначивши при цьому, що інші документи, які підтверджують прострочену заборгованість перед бюджетом в Олександрійському УДКСУ відсутні.

Розглянувши наявні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши представника третьої особи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

За твердженням Олександрійської ОДПІ 11.08.2014 на адресу останньої надійшло подання третьої особи №125 від 11.08.2014, згідно якого Олександрійське УДКСУ просило стягнути з ВАТ "Олександрійський КХП" прострочену заборгованість (повернення бюджетних позичок, наданих на закупівлю сільськогосподарської продукції за державним замовленням 1995) в сумі 240551,00 грн, та подання № 126 від 11.08.2014, згідно якого Олександрійське УДКСУ просило стягнути з ВАТ "Олександрійський КХП" прострочену заборгованість (повернення бюджетних позичок, наданих на закупівлю сільськогосподарської продукції за державним замовленням 1996) в сумі 1330600,00 грн (а.с.9,10).

Частиною 9 статті 17 Бюджетного кодексу України передбачено, що прострочена заборгованість суб'єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою) залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету (включаючи плату за користування такими кредитами (позиками) та пеню) стягується з такого суб'єкта господарювання органами доходів і зборів, що є органами стягнення такої заборгованості у порядку, передбаченому Податковим кодексом України або іншим законом, включаючи погашення такої заборгованості за рахунок майна цього суб'єкта господарювання.

Позовна давність на вимоги щодо погашення такої заборгованості суб'єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) не поширюється.

В силу вимог пункту 31 статті 2 Бюджетного кодексу України до кредитів з бюджету також належать бюджетні позички та фінансова допомога з бюджету на поворотній основі.

Пунктом 1 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України встановлено, що погашення простроченої заборгованості суб'єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету (включаючи плату за користування такими кредитами (позиками) та пеню) здійснюється у порядку, визначеному главою 9 розділу ІІ цього Кодексу.

Як зазначено в підпункті 20.1.19 статті 20 цього Кодексу контролюючі органи мають право застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контролю за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов'язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб'єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.

Господарський суд враховує також положення підпункту 3.2 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 №10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам", в абзаці тринадцятому якого зазначено, що господарським судам на загальних підставах вирішують спори щодо стягнення простроченої заборгованості суб'єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету, включаючи плату за користування такими кредитами (позиками) та пеню (частина дев'ята статті 17 Бюджетного кодексу України), в тому числі за позовами органів державної податкової служби України, оскільки майнові відносини у відповідних справах засновані на юридичній рівності сторін.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає правомірним звернення податкового органу до господарського суду з позовом про стягнення з суб'єкта господарювання бюджетної позики, наданої на закупівлю сільськогосподарської продукції.

Вирішуючи спір у даній справі, господарський суд враховує, що в порушення норм статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, позивачем на підтвердження позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості з бюджетної позички за 1995 рік у розмірі 240551,00 грн господарському суду не подано жодного договору на її отримання в 1995 році.

Поряд з цим, господарському суду подано трьохсторонні договори про надання бюджетної позички для закупівлі зерна за державним замовленням 1996 року, які укладені в 1996 році між відділенням державного казначейства у Олександрійському районі, Олександрійським КХП, як заготівельним підприємством та товаровиробниками.

Так, 25.03.1996 між відділенням державного казначейства у Олександрійському районі, Олександрійським КХП (надалі - заготівельна організація), Олександрійським радгоспом технікумом (надалі - товаровиробник) укладений договір № 1 про надання бюджетної позички для закупівлі зерна за державним замовленням 1996 року. За умовами цього договору відділення державного казначейства зобовязується надати товаровиробнику бюджетну позичку в сумі 5670 млн. крб. для авансової оплати 60 відсотків вартості продукції за державним замовленням на поставку в 1996 році зерна до державних ресурсів. Заготівельна організація зобовязується оформити згідно акта передачі - прийому отриману бюджетну позичку строковим зобовязанням. Закласти в державні ресурси зерно в кількості, що відповідає сумі отриманої бюджетної позички. Забезпечити повне повернення одержаної позички в сум 5670 млн. крб. згідно з укладеним договором в міру реалізації продукції, але не пізніше 1 вересня 1997 року. Товаровиробник зобовязується закласти до 1 вересня 1996 року в державні ресурси продовольче зерно в кількості, що відповідає сумі отриманого авансу. Зобовязання по даному договору вважається виконаним повністю після закладення до державних ресурсів зерна в кількості, що відповідає сумі наданої позички та повернення позички в доход Державного бюджету на розділ 38, параграф 3, символ звітності банку 10 за Класифікацією доходів і видатків державного та місцевих бюджеті в міру реалізації продукції, але не пізніше 1 вересня 1997 року. Договір набирає чинності з моменту оплати відділенням Державного казначейства рахунків на оплату матеріально-технічних ресурсів товаровиробнику і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань. Договір підписаний представниками сторін і посвідчений печатками (а.с. 20).

Договори з аналогічними умовами укладено: 25.03.1996 №3 з КСП "Прогрес" на суму 10468,8 млн. крб.; 25.03.1996 №5 з КСП "Дружба" на суму 5467,2 млн.крб.; 26.03.1996 № 6 з КСП "Прага" на суму 91638 млн. крб.; 26.03.1996 № 10 з КСП "Хлібороб" на суму 50604 млн. крб.; 26.03.1996 №11 з радгоспом імені Гагаріна на суму 33888 млн. крб.; 26.03.1996 № 14 з КСП "Олександрівське" на суму 8275,8 млн. крб.; 29.03.1996 № 25 з Райагрохімією на суму 3402,2 млн. крб.; 29.03.1996 № 26 з КСП "Головківка" на суму 4876,2 млн. крб.; 04.04.1996 № 28 з ВАП "Шарівське" на суму 82008 млн. крб.; 05.04.1996 №30 з КСП "Кірове" на суму 6027 млн. крб.; 08.04.1996 № 11 з ФГ "Пролісок" на суму 375,6 млн. крб.; 10.04.1996 № 33 з КСП "Димитрова" на суму 2058 млн. крб.; 17.04.1996 № 14 з ФГ "Життя" на суму 340,2 млн. крб.; 23.04.1996 № 15 з ФГ "Горлиця" на суму 113,4 млн. крб.(а.с.21-35).

Крім того, 20.09.1996 між відділенням Державного казначейства у Олександрійському районі та Олександрійським КХП (заготівельне підприємство) укладено договір № 2 про надання бюджетної позички для остаточних розрахунків за зерно, закуплене за державним замовленням 1996 року, за умовами якого Державне казначейство надало заготівельному підприємству бюджетну позичку в сумі 3679,89 грн для остаточних розрахунків за поставлене жито за державним замовленням. За умовами даного договору відділення Державного казначейства зобовязується надати заготівельному підприємству бюджетну позичку в сумі 3679,89 грн.

Відповідно до вимог статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобовязань та є обовязковим для виконання сторонами.

За приписами статті 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Господарський суд також враховує, що починаючи з 1995 року закупівля зерна і сортового насіння у сільгоспвиробників для держконтракту і держзамовлення проводились за рахунок наданих державою бюджетних позичок, правовідносини щодо чого врегульовані, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.1995 №370 "Про стан підготовки до збиральних робіт і формування державного контракту на закупівлю зерна у 1995 році", постановою Кабінету Міністрів України від 12.03.1996 № 323 "Про задоволення державних потреб у сільськогосподарській продукції на 1996 рік".

З метою виконання зазначених постанов, наказом Міністерства фінансів України, Міністерства економіки України, Міністерства сільського господарства і продовольства України від 12.07.1995 №119/109/193, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.09.1995 за № 334/870, затверджено Порядок надання і повернення бюджетної позички для фінансування державного контракту 1995 року на поставку до державних ресурсів зерна, сортового і гібридного насіння зернових культур (надалі Порядок 1995), спільним наказом Міністерства фінансів України та Міністерства сільського господарства і продовольства України від 11.04.1996 №72/113, зареєстрованим Міністерством юстиції України 04.06.1996 за № 265/1290, затверджено Порядок надання і повернення бюджетної позички на закупівлю продовольчого зерна, елітного і сортового насіння за державним замовленням 1996 року (надалі Порядок 1996).

В матеріалах справи відсутні будь-які договори та первинні документи про надання бюджетної позички в 1995 році, тому господарський суд прийшов до висновку про недоведеність факту наявності заборгованості розмірі 240551,00 грн.

Аналізуючи укладені договори в 1996 році, господарський суд враховує, що відповідно до Порядку 1996, безвідсоткова бюджетна позичка надавалась фінансовим відділенням державного казначейства за трьохсторонніми угодами, укладеними цими органами з заготівельним (переробним) підприємством та сільгосптоваровиробником.

Державним замовником на поставку продовольчого зерна до державних ресурсів був Мінсільгосппрод та ДАК "Хліб України", заготівельні та переробні підприємства і організації якого мали укладати з товаровиробниками (виконавцями державного замовлення) державний контракт на закупівлю зерна.

Надання бюджетної позички рай(міськ)фінвідділами чи органами державного казначейства здійснювалось або шляхом авансування оплати витрат сільгоспотоваровиробників на закупівлю пально-мастильних матеріалів, насіння, міндобрив, засобів захисту рослин, запчастин, сільгосптехніки, витрат на капремонт техніки та погашення установам банків заборгованості по кредитах тощо на підставі поданих товаровиробниками документів (рахунків-фактур, товаротранспортних накладних та ін.), або шляхом надання позички у вигляді матеріально-технічних ресурсів, у тому числі зерно - і кормозбиральних комбайнів. Фіноргани забезпечували облік укладених контрактів та надання авансів в розрізі товаровиробників та заготівельних організацій, а останні забезпечували окремий облік зерна, прийнятого від товаровиробників, і проводили остаточні розрахунки з ними за поставлене зерно після відшкодування товаровиробниками суми авансу.

Контроль за виконанням держконтракту (держзамовлення) покладався на Мінсільгосппрод, ДАК "Хліб України" і заготівельні організації, а за наданням та поверненням бюджетних позичок - на Мінфін, фінансові органи, органи держказначейства.

Відповідальність перед фінорганами за підсумками проведених ними документальних перевірок несли товаровиробники (за недопоставку зерна на суму отриманого авансу) та заготівельні організації (за неповернення бюджетних позичок).

За приписами статей 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Первинні документи повинні надаватись під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно вимог статей 33-34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В ході вирішення даного спору господарським судом встановлено, що позивачем належними та допустимими доказами, а саме: первинними документами (бухгалтерськими або банківськими документами) не доведено фактичного перерахування відповідачу і отримання останнім спірної суми бюджетної позики на підставі представлених до суду договорів.

Укладені між позивачем, відповідачем та товаровиробниками трьохсторонні договори про надання бюджетної позички не є належними доказами невиконання відповідачем взятого на себе за договорами зобовязання та виникнення у відповідача грошового зобов'язання.

До того ж, договори: № 11 від 08.04.1996, № 14 від 17.04.1996, та № 15 від 23.04.1996 не містять підпису та печатки товаровиробників, як сторони за договором (а.с.31-32, 34-35). Згідно представлених договорів сума отриманої бюджетної позички у 1996 році склала 742767,89 грн, тоді як заявлена до стягнення складає 1330600,00 грн.

Не є належними доказами отримання відповідачем бюджетної позики і інші документи, надані господарському суду позивачем та третьою особою, зокрема, акти приймання-передачі заборгованості по бюджетної позичці, акти звірки, протоколи (а. с. 15-19, 45-48).

Надані у справі позивачем акти передачі-прийому заборгованості по бюджетній позичці (Додаток № 5 до Порядку 1996), наданій підприємствам заготівельним для авансування закупівлі зерна за державним замовленням 1996 року (а.с. 15-19) не встановлюють факт виникнення грошових зобов'язань, так як відповідно до пункту 4.10. Порядку 1996, у 10-денний термін після завершення видачі авансів відділення Державного казначейства України в районах разом із заготівельними підприємствами складають акти передачі - прийому заборгованості по бюджетній позичці, наданій для авансування закупівлі зерна (остаточних рахунків) за державним замовленням 1996 року згідно з додатком № 5.

Згідно з пунктом 4.8. Порядку 1996 за рахунок бюджетної позички товаровиробникам відповідно до укладених договорів не пізніше 5 липня поточного року надається аванс у розмірі не менше як 60 відсотків вартості продукції, обчисленої за цінами згідно з додатком № 1, у тому числі 25 відсотків протягом двох тижнів після укладання договору.

Те, що аванс надається саме сільгоспвиробникам зазначено також в пунктах 4.1, 4.5 вказаного Порядку.

Тобто, акти передачі-прийому (додаток № 5) укладалися з метою ведення обліку бюджетної позички наданої товаровиробникам, які зазначені на зворотньому боці таких актів (а.с. 15-19- зворотній бік).

Проте, надані позивачем та третьою особою документи не обґрунтовують і не доводять правомірність заявлених позивачем позовних вимог, оскільки, по-перше, наявність договорів про надання бюджетної позички, в яких відповідач виступає як заготівельне підприємство, не свідчить про наявність у останнього грошової заборгованості.

По-друге, відповідно до пункту 5.2. Типового договору, що міститься у Додатку до Порядку 1996, визначено, що договір набирає чинності з моменту оплати відділенням Державного казначейства рахунків товаровиробника на придбання матеріально-технічних ресурсів та перерахування йому коштів на спеціальний рахунок "Урожай-96" і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

У відповідності до форми вказаного Типового договору, надані у справі договори про надання бюджетної позички для закупівлі зерна за державним замовленням від 1996 року також містять в собі зазначену вище умову, яка викладена у п. 5.2. зазначених договорів.

Але ні Олександрійська ОДПІ, ні Олександрійське УДКСУ не надали господарському суду первинних документів на підтвердження оплати витрат товаровиробників на закупівлю матеріально-технічних ресурсів.

Із змісту наявних у справі договорів вбачається, що отримувачами бюджетної позички є товаровиробники, а не заготівельне підприємство, яким є відповідач у справі. У наданих суду договорах сторонами передбачено, що відділення казначейства надає товаровиробнику бюджетну позичку в певній грошовій сумі; товаровиробник зобов'язується закласти до 1 вересня 1996 року в державні ресурси продовольче зерно в кількості, що відповідає сумі отриманого авансу; при невиконанні товаровиробником умов договору, зазначених у п. 4.1. відділення казначейства має право безспірного стягнення з нього заборгованості по виданому авансу із застосуванням штрафних санкцій у вигляді пені - 0,5 відсотків від суми заборгованості за кожен день прострочи і зарахувати ці кошти в доход Державного бюджету (пункти 1.1., 4.1., 6.1. договорів).

Таким чином, відповідальність за невиконання товаровиробником зобов'язання щодо закладення у державні ресурси продовольчого зерна у визначений строк покладається на товаровиробника, а не на заготівельне підприємство.

Відповідальність заготівельної організації згідно договорів (пункти 3.2, 3.3., 6.2. договорів) настає лише за умови закладення товаровиробниками продовольчого зерна до державних ресурсів та не реалізації продовольчого зерна у визначені договорами строки (протягом року після закладення товаровиробником).

Однак, матеріали справи не містять доказів того, що товаровиробниками до державних ресурсів було закладено продовольче зерно в кількості, що відповідає сумі отриманого авансу.

Відсутність доказів укладення та виконання договорів про надання бюджетної позички для закупівлі зерна за державним замовленням 1995 року, відсутність належних доказів виконання договорів про надання бюджетної позички для закупівлі зерна за державним замовленням 1996 року свідчить про необґрунтованість вимог позивача.

Господарський суд враховує також положення статті 374 Цивільного кодексу УРСР, чинного на момент надання державою відповідних позичок, відповідно до якої за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність (в оперативне управління) гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і якості; договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей.

Оскільки, відповідач не отримував від держави у свою власність коштів або майно, тому і обов'язку до його повернення у відповідача також немає.

Аналогічна позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 13.09.2013 у справі № 5013/1403/12 та від 10.04.2013 у справі № 5013/1404/12.

З огляду на викладене в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись статтями 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його підписання до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Кіровоградської області.

Копію рішення направити позивачу за адресою: 28000, м. Олександрія, вул. Пролетарська, 17 та відповідачу за адресою: 28000, м. Олександрія, вул. Садова, 1.

Повне рішення складено 30.06.2015.

Суддя О.Б. Шевчук