РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2015 р. Справа № 902/187/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Савченко Г.І.

судді Юрчук М.І. ,

судді Павлюк І. Ю.

при секретарі судового засідання Кушнірук Р.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з`явився

відповідача - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача Фермерського господарства "Пляхівське"

на рішення господарського суду Вінницької області від 24.03.15 р.

у справі № 902/187/15 (суддя Матвійчук В.В. )

за позовом Приватного виробничо-комерційного підприємства "Ятрань"

до Фермерського господарства "Пляхівське"

про стягнення 108297,19 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне виробничо-комерційне підприємство "Ятрань" звернулось до господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з Фермерського господарства "Пляхівське" 52785,96 грн. - інфляційних та 55511,23 грн. - тридцять відсотків річних від простроченої суми за користування коштами.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного 14.03.2014 року між сторонами договору № 14/03 постачання товару позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 970 560,00 грн. Згідно п. 5.12. договору оплата за відвантажений товар здійснюється у гривнях на розрахунковий рахунок Постачальника у строк передбачений у додатку на відповідну партію товару, тобто до 01.10.2014 року. Відповідач свої зобов'язання за договором виконав з порушенням строків оплати, що є підставою для нарахування інфляційних втрат та 30% річних, що обумовлені договором.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 24.03.2015 р. у справі №902/187/15 позов задоволено частково. Стягнуто з Фермерського господарства "Пляхівське" на користь Приватного виробничо-комерційного підприємства "Ятрань" 52188,24 грн. - інфляційних втрат, 55511,23 грн - 30 % річних, 2153,99 грн - судового збору. В позові в частині стягнення 597,72 грн. інфляційних втрат відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач Фермерське господарство "Пляхівське" подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржене рішення скасувати в частині стягнення з відповідача на користь позивача 16736,51 грн. інфляційних втрат, 4941,74 грн. - 30% річних та 216,78 грн. судового збору та прийняти в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вважає, що місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення були неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття незаконного рішення.

Зокрема, на думку апелянта, місцевий господарський суд неправомірно застосував до спірних правовідносин ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також порушив норми процесуального права, не прийнявши до уваги відзив відповідача.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Сторони не забезпечили явку повноважних представників у судове засідання, хоча були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень.

Оскільки явка представників сторін в судове засідання не визнавалась обов'язковою, додаткові докази судом не витребовувалися, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу по суті без участі представників сторін за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 березня 2014 року між Приватним виробничо-комерційним підприємством "Ятрань" (позивач, Постачальник) та Фермерським господарством "Пляхівське" (відповідач, Покупець) укладено договір постачання товару № 14/03. (далі - Договір) (а.с. 8).

Відповідно до п. 1.1. Договору Постачальник зобов'язується передавати у власність (повне господарське володіння) Покупцю певний товар, а Покупець зобов'язується приймати цей товар (мінеральні добрива) та своєчасно здійснювати його оплату на умовах даного Договору.

Асортимент та обсяг товару передбачається у специфікації, яка додається до даного Договору (Додатки до даного Договору). (п. 2.1. Договору).

Покупець оплачує поставлений Постачальником товар за ціною, передбаченою у специфікації на відповідну партію, яка додається до даного Договору (Додатки до даного Договору). (п. 4.1. Договору).

Загальна орієнтовна сума Договору на день його складання становить 1100000,00 грн. у тому числі ПДВ. Остаточна сума визначається у Додатках до даного Договору. (п. 4.3. Договору).

Оплата за товар здійснюється у гривнях на розрахунковий рахунок Постачальника у строк передбачений у Додатку на відповідну партію товару. (п. 5.1. Договору).

Додатком № 1 (специфікація) до Договору визначено товар загальною вартістю 823200,00 грн. зі строком оплати до 01.10.2014 року (а.с. 9).

Додатком № 2 (специфікація) до Договору визначено товар загальною вартістю 88080,00 грн. зі строком оплати до 01.10.2014 року (а.с. 10).

Додатком № 3 (специфікація) до Договору визначено товар загальною вартістю 89056,00 грн. зі строком оплати до 01.10.2014 року (а.с. 11).

Пунктом 8.1. Договору визначено, що останній набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2014 року, а в частині взаєморозрахунків - до повного виконання сторонами своїх обов'язків по справжньому Договору.

Таким чином, на підставі договору від 14.03.2014 р. між сторонами виникли правовідносини з поставки.

Згідно з приписами ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 970560,00 грн., що підтверджується накладними №5 від 16.05.2014 р. на суму 192000,00 грн., №8 від 26.06.2014 р. на суму 341760,00 грн., №12 від 23.07.2014 р. на суму 184800,00 грн., №15 від 12.09.2014 р. на суму 252000,00 грн. Відповідач прийняв поставлений товар на підставі довіреностей №41 від 07.05.2014 р, №61 від 26.06.2014 р., №50 від 23.07.2014 р., №71 від 12.09.2014 р. без зауважень (а.с. 12-15).

Вказані первинні документи містять посилання на договір, мають необхідні реквізити відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (з подальшими змінами), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 р. № 88, зареєстрованого Мінюстом України 05.06.1995 р. за № 168/704, тому є належними доказами того, що фактично відбулась господарська операція (в даному випадку - передача/прийняття товарів за договором поставки).

Також, той факт, що позивачем зобов'язання за договором виконані належним чином та в повному обсязі не заперечується сторонами.

В свою чергу, відповідач зобов'язання за договором не виконав у строки, обумовлені Договором, у зв'язку з чим позивач направив на адресу відповідача претензію № 5 від 21.01.2015 року з вимогою у п'ятиденний термін сплатити суму основного боргу, інфляційних та 30% річних (а.с. 16-17).

Згідно додатків до договору сторонами погоджено дату зобов'язання по оплаті - 02.10.2014 р. Натомість, з виписки по рахунку позивача вбачається, що відповідач сплачував борг частинами: 50000,00 грн. 09.10.2014 р., 110000,00 грн. 13.10.2014 р., 50000,00 грн. 30.10.2014 р., 160000,00 грн. 24.11.2014 р., 50000,00 грн. 01.12.2014 р., 50000,00 грн. 02.12.2014 р., 150000,00 грн. 10.12.2014 р., 100000,00 грн. 29.12.2014 р., 125560,00 грн. 30.01.2015 р., 125000,00 грн. 12.02.2014 р. (а.с. 52-56).

Станом на день розгляду справи судом першої інстанції відповідачем перераховано на рахунок позивача 970560,00 грн., про що свідчить виписка по рахунку від 02.03.2015 року, чим виконано взяті на себе зобов'язання за Договором.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У зв'язку з порушенням строків оплати поставленого товару, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 52785,96 грн. - інфляційних втрат та 55511,23 грн. - 30% річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.

Пунктом 9.4. Договору визначено, що з дня, коли товар повинен бути оплачений Покупцем, Постачальник має право вимагати від Покупця, а Покупець повинен сплатити відсотки за користування чужими коштами у розмірі 30% річних від загальної вартості неоплаченого в строк, передбачений відповідним Додатком до даного Договору, товару, до дня повної оплати товару понад штрафних санкцій та збитків.

Суд перевірив правильність нарахування позивачем 30% річних за період з 02.10.2014. р по 12.02.2015 р. та дійшов висновку, що поданий позивачем розрахунок є обгрунтованим та арифметично вірним.

Враховуючи наведене, позовна вимога про стягнення 55511,23 грн. - 30% річних за період з 02.10.2014. р по 12.02.2015 р. є підставною, обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.

Тоді як нарахування позивачем інфляційних проведено поденно, що суперечить Методиці розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженої наказом Держкомстату від 27.07.2007 р. № 265, оскільки при застосуванні індексу інфляції індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, тому умовно слід вважати, що сума внесена в період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця. Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочення платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочення.

Колегія суддів здійснила перерахунок інфляційних за період з 02.10.2014 року по 31.01.2015 року та встановила, що сума інфляційних за вказаний період, із врахуванням проведення відповідачем часткової оплати, становить 52188,24 грн. За таких обставин, позовна вимога про стягнення інфляційних втрат за період з 02.10.2014 року по 31.01.2015 року підлягає частковому задоволенню в сумі 52188,24 грн., а у стягненні 597,72 грн. інфляційних втрат слід відмовити як безпідставно заявлених.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи відповідача, викладені у апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Зокрема, місцевий господарський суд правомірно не зяяв до уваги доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, оскільки, як зазначено у п. 1.10. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

Місцевим господарським судом повністю з'ясовані обставини, що мають значення для справи. Висновки, викладені у рішенні місцевого господарського суду, відповідають обставинам справи. Судом не порушені та правильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

За таких обставин підстав для зміни, скасування рішення місцевого господарського суду, визначених ст. 104 ГПК України, не вбачається.

Витрати по судовому збору за подання апеляційної скарги в силу приписів ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача у зв'язку із відмовою у її задоволенні.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що відповідачем сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі більшому, ніж встановлено законом.

Так, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір - 2% ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальної заробітної плати. За подання апеляційної скарги на рішення суду справляється судовий збір - 50% ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, а у разі подання позовної заяви майнового характеру - 50% ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми.

Враховуючи наведене та майновий характер спору, відповідачу необхідно сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 913,50 грн., тоді як відповідно до квитанції від 17.04.2015 р., долученої до апеляційної скарги, позивачем було сплачено 100,00 грн. судового збору. На виконання вимог ухвали Рівненського апеляційного господарського суду від 05.05.2015 р. у справі №902/187/15 відповідачем проведено доплату судового збору. Із поданої суду квитанції від 19.05.2015 р. вбачається, що відповідачем додатково сплачено 913,50 грн. судового збору за подання апеляційної скарги. Таким чином, відповідачем сплачено всього 1013,50 грн. судового за подання апеляційної скарги.

За правилами ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

За наведених обставин суд вважає необхідним повернути відповідачу надлишково сплачений судовий збір в розмірі 100,00 грн. (1013,50-913,50 = 100,00), про що винести ухвалу.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу відповідача Фермерського господарства "Пляхівське" на рішення господарського суду Вінницької області від 24.03.2015 р. у справі №902/187/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Вінницької області від 24.03.2015 р. у справі №902/187/15 залишити без змін.

2. Матеріали справи №902/187/15 повернути до господарського суду Вінницької області.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Савченко Г.І.

Суддя Юрчук М.І.

Суддя Павлюк І. Ю.