ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2015 року Справа № 914/4550/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дерепи В.І. - головуючого, Грека Б.М., Кривди Д.С. (доповідача),
за участю представників від:
позивачане з'явились (про час та місце судового засідання повідомлені належним чином),
відповідачаПетренко Є.І., представник,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуГенерального консульства Республіки Польща у Львові
на постановуЛьвівського апеляційного господарського суду від 12.05.2015
у справі№ 914/4550/14 Господарського суду Львівської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЕМ-Будсервіс"
доГенерального консульства Республіки Польща у Львові
простягнення суми,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕЕМ-Будсервіс" звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з Генерального консульства Республіки Польща у Львові1309967,30 грн основного боргу, 31439,22 грн 3% річних, 5275,76 грн інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 23.03.2015 (суддя Синчук М.М.), залишеною без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 12.05.2015 (судді: Михалюк О.В. - головуючий, Матушак О.І., Мельник Г.І.), провадження у справі №914/4550/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "ВЕЕМ-Будсервіс" до Генерального консульства Руспубліки Польща у Львові про стягнення 1346682,28 грн зупинено до вирішення справи №21/76(10) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "ВЕЕМ-Будсервіс" до Генерального консульства Республіки Польща у Львові, за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Приватного підприємця Крук І.А. та третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Державного підприємства Державного інституту проектування міст "Містопроект", третьої особи-3 - Публічного акціонерного товариства "Кредобанк" про стягнення 7299454,77 грн.

Не погоджуючись з постановою та ухвалою, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову та ухвалу скасувати, а справу направити до господарського суду першої інстанції на розгляд. Скаргу мотивовано доводами про порушення судами норм процесуального права, а саме: ч.1 ст.41, ст.42, ч.2 ст.22, ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Відводів складу суду не заявлено.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наявні матеріали справи та доводи, викладені у касаційній скарзі, заслухавши пояснення представника відповідача, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Задовольняючи клопотання позивача про зупинення провадження у справі, місцевий господарський суд виходив з того, що рішенням господарського суду у справі №21/76(10) можуть бути встановлені обставини, які суттєво впливатимуть на оцінку доказів та характер спірних правовідносин між сторонами у справі, що розглядається.

Апеляційний господарський суд, перевіряючи обґрунтованість зупинення провадження у справі, додатково зазначив про наступне.

Так, позовна вимога у даній справі №914/4550/14 про стягнення Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "ВЕЕМ-Будсервіс" з Генерального консульства Республіки Польща у Львові заборгованості за передані матеріали в сумі 1309967,30 грн, 3% річних за прострочення виконання зобов'язання в сумі 31439,22 грн та інфляційних втрат в розмірі 6029,44 грн була також предметом судового розгляду у справі № 21/76(10) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "ВЕЕМ-Будсервіс" до Генерального консульства Республіки Польща у Львові про проведення розрахунків за виконані будівельні роботи за договором №30А-6/В/07 від 01.06.2007 з будівництва Резиденції Генерального Консульства Республіки Польща у м.Львові по вул.І.Франка, 108. Обґрунтовуючи підстави для звернення з даним позовом, позивач посилався на рішення Господарського суду Львівської області від 11.07.2014 у справі № 21/76(10), яке було залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 03.11.2004. Так, рішенням господарського суду у справі № 21/76 (10) судом встановлено факт передачі позивачем будівельних матеріалів відповідачу на суму 1309967,30 грн, які не були оплачені замовником та не включені виконавцем в жоден з актів виконаних підрядних робіт виконаних на об'єкті будівництва по вул.І.Франка, 108 у м.Львові. За таких обставин суд прийшов до висновку, що спірні правовідносини носять характер договору поставки та виходять за межі предмету спору у справі №21/76(10) про стягнення заборгованості за виконані будівельні роботи, тому в задоволенні заяви позивача про збільшення позовних вимог в частині стягнення 1309967,30 грн судом було відмовлено та роз'яснено останньому його право звернутися до господарського суду з новим позовом в загальному порядку. Проте, постановою Вищого господарського суду України від 19.01.2015 було скасовано рішення Господарського суду Львівської області від 11.07.2014 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 03.11.2014 у справі №21/76(10) і направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Станом на час прийняття оскаржуваної постанови у даній справі №914/4550/14 справа №21/76(10) перебувала в провадженні Господарського суду Львівської області, рішення у справі не прийнято, а заява позивача про збільшення позовних вимог не розглянута.

Вищий господарський суд України не погоджується із оскаржуваними судовими актами, оскільки відповідно до ч.1 ст.79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Враховуючи зазначені вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з'ясовувати, як пов'язана справа, яка розглядається даним судом із справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.

При цьому пов'язаність справ полягає в тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на зібрання та оцінку доказів у даній справі, і ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Окрім того, неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом не можуть бути встановлені господарським судом самостійно.

Проте, при винесенні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції взагалі не навів будь-яких обґрунтованих мотивів неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, а також не встановив, чому обставини, які розглядаються іншим судом не можуть бути встановлені господарським судом в даній справі, та які саме обставини та факти, що можуть бути встановлені господарським судом, мають значення для розгляду даної справи по суті. Відтак, суд прийшов до необґрунтованого висновку щодо необхідності зупинення провадження у даній справі.

При перегляді справи в апеляційному порядку, апеляційний господарський суд не усунув порушень норм процесуального права судом першої інстанції.

Враховуючи викладене та оскільки при винесені ухвали про зупинення провадження у справі судом першої інстанції достеменно не встановлено та вичерпно не обґрунтовано, в чому саме полягає неможливість розгляду даної справи, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла до висновку про наявність правових підстав для скасування оскаржуваних ухвали та постанови.

Разом з тим посилання скаржника на те, що оскаржувана ухвала винесена незаконним складом суду, не знайшли свого підтвердження.

Так, як вбачається з матеріалів справи, постановою Львівського апеляційного господарського суду від 03.03.2015 апеляційну скаргу від 30.01.2015 Генерального консульства Республіки Польща у Львові (на ухвалу Господарського суду Львівської області від 19.01.2015 в частині відмови в задоволенні клопотання про припинення провадження у справі) задоволено частково стосовно зазначення в мотивувальній частині ухвали від 19.01.2015 про відмову в припиненні провадження у справі з підстав відсутності у відповідача судового імунітету; в іншій частині апеляційну скаргу залишено без задоволення.

За частиною першою статті 20 Господарського процесуального кодексу України суддя, який брав участь в розгляді справи, не може брати участі в новому розгляді справи у разі скасування рішення, ухвали, постанови, прийнятої за його участю, або у перегляді прийнятих за його участю рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами.

При цьому у п.1.2.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 № 18 (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що у разі скасування апеляційною або касаційною інстанціями ухвал місцевого господарського суду визначення суддів або колегії суддів для розгляду справ здійснюється з урахуванням наведеного у пункті 3.9 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 №30 (з подальшими змінами).

Згідно п.3.9 вказаного Положення (в редакції рішення Ради суддів України від 25.01.2013 № 2, чинній на момент прийняття оскаржуваної ухвали Господарського суду Львівської області від 23.03.2015) судові справи, що надійшли з судів апеляційної або касаційної інстанцій після скасування ухвал, які перешкоджають подальшому розгляду судової справи (крім ухвал про закриття провадження), а також які не перешкоджають подальшому розгляду судової справи, не підлягають автоматичному розподілу, а передаються тим суддям, ухвалу яких скасовано чи у провадженні яких перебувала або перебуває судова справа.

Таким чином, доводи скаржника про те, що ухвалу від 23.03.2015 винесено незаконним складом суду є необґрунтованими та безпідставними. Посилання на порушення ст.20 ГПК України не знайшли свого підтвердження, оскільки касаційна інстанція не вбачає підстав для застосування місцевим господарським судом вказаної норми.

На підставі викладеного та керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Генерального консульства Республіки Польща у Львові задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 12.05.2015 та ухвалу Господарського суду Львівської області від 23.03.2015 у справі №914/4550/14 скасувати, а справу направити до Господарського суду Львівської області для розгляду.

Головуючий В.Дерепа

Судді Б.Грек

Д.Кривда