ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 року Справа № 5021/454/2011
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Катеринчук Л.Й. (головуючого-доповідача),
Коваленка В.М.,
Короткевича О.Є.
розглянувши касаційну скаргуУправління Пенсійного фонду України в місті Шостці та Шосткинському районі Сумської області
на постанову та ухвалуХарківського апеляційного господарського суду від 19.02.2015 року господарського суду Сумської області від 15.01.2015 року (про розгляд кредиторських вимог Управління Пенсійного фонду України в місті Шостці та Шосткинському районі Сумської області з відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за списком №2 за вересень 2014 року на суму 486, 35 грн.)
у справі господарського суду№ 5021/454/2011 Сумської області
за заявою1. Шосткинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Сумській області; 2. ТОВ "Хімбуд-3"; 3. ПАТ по газопостачанню та газифікації "Сумигаз" НАК "Нафтогаз України" Шосткинського управління по експлуатації газового господарства
доВАТ "Полісся"
про визнання банкрутом
ліквідаторЧупрун Є.В.
за відсутності явки в судове засідання представників учасників провадження у справі,

В С Т А Н О В И В :

ухвалою господарського суду Сумської області від 02.03.2011 року за заявою Шосткинської міжрайонної державної податкової інспекції, ТОВ "Хімбуд-3" та ПАТ по газопостачанню та газифікації "Сумигаз" НАК "Нафтогаз України" Шосткинського управління по експлуатації газового господарства порушено провадження у справі №5021/454/2011 про банкрутство ВАТ "Полісся" (далі - боржника) за загальною процедурою, передбаченою Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції Закону України №2343-ХІІ, до внесення змін Законом України №4212-VІ від 22.12.2011 року) (далі - Закон про банкрутство), введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном боржника, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Чупруна Є.В. (том 1, а.с. 1).

Справа перебуває на стадії ліквідаційної процедури, введеної постановою господарського суду Сумської області від 07.05.2012 року, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Чупруна Є.В. (том 6, а.с. 72 - 74).

21.10.2014 року шляхом направлення поштового відправлення Управління Пенсійного фонду України в місті Шостці та Шосткинському районі Сумської області звернулося до господарського суду зі заявою №11/07-09 від 30.09.2014 року про визнання кредитором боржника з вимогами на загальну суму 486, 35 грн. (вх. №2747 (з)). В обґрунтування зазначених вимог надано розрахунок заборгованості ВАТ "Полісся" з відшкодування витрат на виплату і доставку пільгових пенсій за списком №2 за вересень 2014 року (том 23, а.с. 147 - 157).

Ухвалою господарського суду Сумської області від 15.01.2015 року (суддя Костенко Л.А.) у задоволенні заяви Управління Пенсійного фонду України в місті Шостці та Шосткинському районі Сумської області про визнання кредиторських вимог до боржника на суму 486, 35 грн. відмовлено (том 23, а.с. 186 - 187).

Не погоджуючись з винесеною ухвалою, орган Пенсійного фонду України (далі - скаржник) звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції від 15.01.2015 року та прийняти нове рішення про задоволення його грошових вимог до боржника на суму 486, 35 грн. Скаржник зазначав про необхідність застосування судом загальних норм пенсійного законодавства при визначенні органом Пенсійного фонду України заборгованості з відшкодування витрат на виплату і доставку пільгових пенсій особам з числа колишніх працівників підприємства-банкрута за періоди, які мали місце після введення у даній справі ліквідаційної процедури.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 19.02.2015 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Лакіза В.В., судді: Бородіна Л.І., Гетьман Р.А.) апеляційну скаргу органу Пенсійного фонду України залишено без задоволення, а ухвалу господарського суду Сумської області від 15.01.2015 року у справі - без змін (том 25, а.с. 3 - 8).

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями, скаржник звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову апеляційного суду від 19.02.2015 року та ухвалу суду першої інстанції від 15.01.2015 року (про розгляд кредиторських вимог Управління Пенсійного фонду України в місті Шостці та Шосткинському районі Сумської області з відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за списком №2 за вересень 2014 року на суму 486, 35 грн.), прийняти у справі нове рішення про визнання спірних грошових вимог органу Пенсійного фонду України до боржника, аргументуючи порушенням судами попередніх інстанцій положень статей 1, 7, 41 Закону про банкрутство в редакції, чинній з 19.01.2013 року, статей 12, 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", статті 2 Закону України "Про збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та пункту 6 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою Правління Пенсійного Фонду України №21-1 від 19.12.2003 року.

Скаржник зазначив про помилковість висновків судів про відхилення вимог органу Пенсійного фонду України на суму 486, 35 грн., що становлять заборгованість боржника з відшкодування витрат на виплату і доставку пільгових пенсій за списком №2 за вересень 2014 року, з підстав їх нарахування після визнання боржника банкрутом та відкриття щодо нього ліквідаційної процедури постановою господарського суду від 07.05.2012 року.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, переглянувши у касаційному порядку рішення судів попередніх інстанцій про розгляд кредиторських вимог Управління Пенсійного фонду України в місті Шостці та Шосткинському районі Сумської області з відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за списком №2 за вересень 2014 року на суму 486, 35 грн. на предмет повноти встановлених обставин справи та правильності їх юридичної оцінки, перевіривши застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 41 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), провадження у справах про банкрутство здійснюється у порядку, передбаченому цим кодексом з врахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Статтею 22 Закону про банкрутство (в редакції Закону України №2343-ХІІ, до внесення змін Законом України №4212-VІ від 22.12.2011 року) регламентовано, що у випадках, передбачених цим Законом, господарський суд приймає постанову про визнання боржника банкрутом і відкриває ліквідаційну процедуру. Строк ліквідаційної процедури не може перевищувати 12 місяців. Господарський суд може продовжити цей строк на 6 місяців, якщо інше не передбачено цим Законом.

Пунктом 11 Розділу X Прикінцеві та Перехідні положення Закону про банкрутство (в редакції Закону України №4212-VI від 22.12.2011 року) передбачено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Отже, суди дійшли вірного висновку про застосування до спірних правовідносин положень Закону про банкрутство в редакції Закону України №2343-ХІІ, до внесення змін Законом України №4212-VІ від 22.12.2011 року, який набрав чинності 19.01.2013 року, з огляду на те, що ліквідаційну процедуру щодо боржника у даній справі введено постановою господарського суду від 07.05.2012 року.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону про банкрутство (в редакції Закону України №2343-ХІІ), провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Відповідно до статті 1 Закону про банкрутство (в редакції Закону України №2343-ХІІ), кредитор - юридична або фізична особа, яка має у встановленому порядку підтверджені документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника, щодо виплати заборгованості із заробітної плати працівникам боржника, а також органи державної податкової служби та інші державні органи, які здійснюють контроль за правильністю та своєчасністю справляння єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів). Поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

Частиною 1 статті 23 Закону про банкрутство (в редакції Закону України №2343-ХІІ) передбачено, що з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури підприємницька діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу; строк виконання всіх грошових зобов'язань банкрута та зобов'язання щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав; припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій по всіх видах заборгованості банкрута; вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури.

Отже, виходячи з положень частини 1 статті 23 Закону про банкрутство (в редакції Закону України №2343-ХІІ), яка є нормою спеціального права та повинна застосовуватися переважно щодо суб'єктів підприємницької діяльності, які перебувають у процедурі банкрутства, з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом припиняється виникнення зобов'язань боржника з відшкодування витрат органу Пенсійного фонду України на виплату і доставку пільгових пенсій, виплачених особам з числа колишніх працівників підприємства-боржника. Відтак, органи Пенсійного фонду України, як поточні кредитори, можуть звернутися в ліквідаційну процедуру з грошовими вимогами до боржника, які виникли лише за період після порушення провадження у справі про банкрутство і до моменту відкриття ліквідаційної процедури у справі.

Така правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України згідно Постанови №14/009 від 18.03.2014 року у справі №6/108-09, Постанови №14/010 від 18.03.2014 року у справі №6/108-09, Постанови №14/011 від 08.04.2014 року у справі №10/Б-711 , Постанови №14/013 від 08.04.2014 року у справі №6/108-09.

Відповідно до частини 1 статті 33 та частини 2 статті 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ухвалою суду від 02.03.2011 року порушено справу про банкрутство ВАТ "Полісся" за загальною процедурою згідно Закону про банкрутство (в редакції до набрання чинності змінами, внесеними Законом України №4212-VI від 22.12.2011 року), постановою господарського суду від 07.05.2012 року боржника визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Чупруна Є.В. (том 1, а.с. 1, том 6, а.с. 72-74).

Судами встановлено обставини звернення 21.10.2014 року Управління Пенсійного фонду України в місті Шостці та Шосткинському районі Сумської області до господарського суду зі заявою №11/07-09 від 30.09.2014 року про визнання кредитором боржника з вимогами на загальну суму 486, 35 грн., що становлять заборгованість боржника з відшкодування витрат на виплату і доставку пільгових пенсій за списком №2 за вересень 2014 року (том 23, а.с. 147 - 157).

Відхиляючи заявлені органом Пенсійного фонду України кредиторські вимоги до боржника на суму 486, 35 грн., суди виходили з того, що спірні вимоги виникли у вересні 2014 року, тобто після визнання боржника банкрутом постановою від 07.05.2012 року, що не узгоджується з положеннями статті 23 Закону про банкрутство (в редакції Закону України №2343-ХІІ), згідно якої з моменту визнання боржника банкрутом в останнього не може виникати нових зобов'язань, у тому числі з відшкодування витрат органу Пенсійного фонду України на виплату і доставку пільгових пенсій, виплачених особам з числа колишніх працівників підприємства-банкрута.

Колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає про те, що розбіжності в судовій практиці, які існували на предмет стягнення за період ліквідаційної процедури боржника фактичних витрат органу Пенсійного фонду України на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах особам з числа колишніх працівників підприємства-банкрута, було усунено після прийняття Верховним Судом України Постанови №14/009 від 18.03.2014 року у справі №6/108-09, Постанови №14/010 від 18.03.2014 року у справі №6/108-09, Постанови №14/011 від 08.04.2014 року у справі №10/Б-711 та Постанови №14/013 від 08.04.2014 року у справі №6/108-09, які є обов'язковими для виконання судами відповідно до статті 11128 ГПК України на предмет застосування судами нормативно-правових актів, що містять норму права, розтлумачену Верховним Судом України у конкретній постанові. Згідно зазначених постанов Верховний Суд України дійшов висновку про те, що в ході ліквідаційної процедури боржника, яка здійснюється за Законом України №2343-ХІІ, до внесення змін Законом України №4212-VІ від 22.12.2011 року, відповідно до статті 23 цього Закону, у боржника не можуть виникати нові зобов'язання з відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій, виплачених колишнім працівникам підприємства-боржника.

Доводи скаржника за змістом касаційної скарги про необхідність застосування загальних норм законодавства про відшкодування витрат на виплату і доставку пільгових пенсій спростовуються висновками судів про необхідність застосування щодо юридичної особи-боржника, яка перебуває в ліквідаційній процедурі у банкрутстві, спеціальних норм законодавства про банкрутство, які регулюють виникнення зобов'язань у боржника в зазначеній процедурі.

З огляду на таке, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій про розгляд кредиторських вимог Управління Пенсійного фонду України в місті Шостці та Шосткинському районі Сумської області з відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за списком №2 за вересень 2014 року на суму 486, 35 грн. прийняті з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відсутні правові підстави для їх зміни чи скасування.

На підставі викладеного та керуючись статтями 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Шостці та Шосткинському районі Сумської області залишити без задоволення.

2. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 19.02.2015 року та ухвалу господарського суду Сумської області від 15.01.2015 року (про розгляд кредиторських вимог Управління Пенсійного фонду України в місті Шостці та Шосткинському районі Сумської області з відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за списком №2 за вересень 2014 року на суму 486, 35 грн.) у справі №5021/454/2011 залишити без змін.

Головуючий Л.Й. Катеринчук

Судді В.М. Коваленко

О.Є. Короткевич