Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2015Справа № 910/11521/15

Суддя господарського суду міста Києва Карабань Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «САРАТСЬКИЙ ЗАВОД ПРОДТОВАРІВ»

до товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬЯНС МАРКЕТ»

про стягнення 38480,62 грн,

за участю представників сторін:

від позивача - Драчинський В.А. (довіреність від 25.05.2015 № 25/05-ю);

від відповідача - не з'явилися,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «САРАТСЬКИЙ ЗАВОД ПРОДТОВАРІВ» звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬЯНС МАРКЕТ», яким заявлено позовні вимоги про стягнення з останнього основної заборгованості в сумі 30027,20 грн; пеню в сумі 7643,09 грн та 3 % річних в сумі 810,33 грн.

Позов мотивований порушенням відповідачем грошового зобов'язання за договором поставки від 18.01.2013 № ТА0032/13.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 07.05.2015 прийнято вказаний вище позов ТОВ «САРАТСЬКИЙ ЗАВОД ПРОДТОВАРІВ» до розгляду та порушено провадження у справі № 910/11521/15.

Ували у даній справі надсилалися, зокрема відповідачеві на його адресу місцезнаходження, яка відповідає відомостям, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а відтак, в силу ч. 1 ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце належним чином. Більш того, в матеріалах справи містяться повідомлення про вручення поштового відправлення, з яких вбачається, що ухвали у справі отримано уповноваженою особою відповідача.

Однак, відповідач в жодне судове засідання свого повноважного представника не направив, обґрунтованих письмових пояснень із зазначенням поважних причин неявки його представника у судові засідання до суду не подав, правом, наданим ст. 59 ГПК України, не скористався, відзиву на позов від останнього до суду не надійшло, а тому, відповідно до положень ст. 75 ГПК України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 30 червня 2015 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вивчивши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, заслухавши повноважного представника позивача, судом встановлено таке.

Між товариством з обмеженою відповідальністю «САРАТСЬКИЙ ЗАВОД ПРОДТОВАРІВ», як постачальником, та товариством з обмеженою відповідальністю «АЛЬЯНС МАРКЕТ», як покупцем, укладено договір поставки від 18.01.2013 № ТА0032/13 (далі - договір), за умовами якого постачальник приймає на себе зобов'язання поставляти і передавати у власність покупцеві, а останній зобов'язується приймати й оплачувати товар за ціною та асортименті, погоджених сторонами в комерційних специфікаціях, що є невід'ємною частиною договору і в кількості, передбаченій замовленнями на товар (п. 1.1 договору).

18 січня 2013 року між сторонами укладено додаткову угоду до договору поставки, яким встановили, що покупець зобов'язується оплачувати товар, поставлений постачальником з відтермінуванням платежу на 60 (шістдесят) днів від дати поставки кожної партії товару (п. 1 вказаної угоди).

Додатковою угодою від 30.05.2014 № 2 сторони продовжили термін дії договору поставки від 18.01.2013 № ТА0032/13 до 31 грудня 2014 року (п. 1 вказаної угоди).

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 ЦК України).

Виходячи із змісту правовідносин сторін, які ґрунтуються на договорі, вони є відносинами з поставки, а тому їх права і обов'язки визначаються, зокрема, положеннями глави 54 Цивільного кодексу України.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. (частини 1, 2 ст. 712 ЦК України)

Судом встановлено, що позивачем на підставі договору поставлено відповідачеві товар загальною вартістю 151459,20 грн, що підтверджується такими видатковими накладними: від 19.01.2013 № 48, від 08.02.2013 № 118, від 01.03.2013 № 181, від 01.04.2013 № 274, від 19.04.2013 № 340, від 16.05.2013 № 402, від 13.06.2013 № 477, від 25.07.2013 № 581, від 09.08.2013 № 626, від 01.09.2013 № 689, від 27.09.2013 № 752, від 18.10.2013 № 834, від 01.12.2013 № 964, від 20.12.2013 № 1026, від 24.01.2014 № 38, від 21.02.2014 № 129, від 20.03.2014 № 222, від 04.04.2014 № 265, від 08.04.2014 № 369, від 24.07.2014 № 581, від 26.08.2014 № 653, від 19.09.2014 № 735, від 17.10.2014 № 805 та товарно-транспортними накладними, які підписані представниками сторін та скріплені відбитками їх печаток та штампів (засвідчені копії названих первинних бухгалтерських документів залучено до матеріалів справи).

Також встановлено, що відповідачем повернуто позивачеві частину товару на загальну суму 11770,81 грн, про що свідчать видаткові накладні (на повернення) від 20.06.2013 № С301-К01-0062, від 30.01.2014 № С301-К01-0329, від 27.10.2014 № С301-К01-0681, від 11.12.2014 № М067-К01-8494 та від 05.02.2015 № С301-К01-0736, засвідчені копії яких також містяться в матеріалах справи).

Крім того, у відповідності до актів від 20.06.2013 № С301-НП01301 та від 03.10.2013 № С301-НП03857 про встановлення розбіжності (засвідчені копії містяться в матеріалах справи) позивачем поставлено відповідачеві товар на 902,21 грн менше.

Водночас судом встановлено, що між сторонами справи укладено угоду від 17.07.2014, якою припинили грошове зобов'язання відповідача за договором поставки від 18.01.2013 № ТА0032/13 на суму 3944,24 грн на підставі ст. 601 ЦК України.

З наведеного слідує, що у відповідача перед позивачем виникло грошове зобов'язання на суму 134841,94 грн.

Спір між сторонами справи виник внаслідок, як стверджує позивач, прострочення відповідачем зобов'язання з оплати отриманого на підставі договору товару. Як вбачається з наявних в матеріалах справи виписок з поточного рахунку позивача, відповідачем оплачено товар частково на суму 104814,75 грн. Враховуючи наведені обставини, позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача 30027,20 грн, а також за порушення грошового зобов'язання заявлено до стягнення пеню і 3 % річних.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю, з урахуванням такого.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України унормовано, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Виходячи з наведених вище норм права суд зазначає, що остання поставка товару відбулася 17 жовтня 2014 року, про що свідчить видаткова накладна № 805, а відтак, з урахуванням строку відтермінування (60 днів від дати поставки), відповідач був зобов'язаний оплатити товар в термін до 16 грудня 2014 року, включно. Однак, суд відзначає, що жодного доказу, який би підтверджував факт повної оплати відповідачем товару у встановлені договором строки, матеріали справи не містять.

За приписами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Підсумовуючи сукупність встановлених вище фактичних обставин і норм права, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості, яка виникла внаслідок несплати товару підлягає задоволенню повністю в сумі 30027,20 грн, з тих підстав, що позов в цій частині позивачем належним чином доведено, документально підтверджено, і в той же час відповідачем в порядку, встановленому статтями 33, 36 ГПК України, не спростовано.

Вирішуючи спір в частині стягнення з відповідача пені і 3 % річних, суд виходить з такого.

Відповідач своїми діями порушив зобов'язання за договором (ст. 610 ЦК України), то він вважається таким, що прострочив виконання (ст. 612 ЦК України), тому є підстави для застосування відповідальності, встановленої договором та законом.

Відповідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Приписами частин 1 і 3 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 8.9 договору у випадку несвоєчасної оплати вартості товару покупець зобов'язаний сплатити постачальникові пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Таким чином, враховуючи, що в правовідносинах сторін спору має місце допущене відповідачем порушення грошового зобов'язання, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 7643,09 грн та трьох відсотків річних в сумі 810,33 грн є правомірними та такими, що підлягають задоволенню повністю за розрахунками позивача, які перевірені і визнані судом вірними.

Відповідно до вимог визначених статтею 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49 ст.ст. 82-85, 121 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬЯНС МАРКЕТ» (03186, м. Київ, вул. Соціалістична, буд. 5, корпус 2; ідентифікаційний код 38316777, з будь-якого його рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконавчого провадження) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «САРАТСЬКИЙ ЗАВОД ПРОДТОВАРІВ» (68200,Одеська обл., Саратський район, смт Сарата, вул. Чкалова, буд. 37; ідентифікаційний код 00379293, на будь-який його рахунок, виявленого державним виконавцем під час виконавчого провадження) основну заборгованість в сумі 30027,20 (тридцять тисяч двадцять сім) грн 20 коп.; пеню в сумі 7643,09 (сім тисяч шістсот сорок три) грн 09 коп.; 3 % річних в сумі 810,33 (вісімсот десять) грн 33 коп.; витрати по сплаті судового збору в сумі 1827,00 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 02 липня 2015 року.

Суддя Я.А. Карабань