РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2015Справа №910/11232/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Майстерліфт"
до Комунального підприємства "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Деснянського р-ну м.Києва
про стягнення 75 825,90 грн.
Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача Степаненко О.А. (дов. б/н від 02.09.2014 року)
від відповідача не з'явився

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 11 червня 2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Майстерліфт" (надалі по тексту - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Деснянського р-ну м. Києва (надалі по тексту - відповідач) про стягнення 75 825,90 грн., в тому числі 48 453,34 грн. основного боргу, 24 541,03 грн. інфляційних втрат, 2 831,53 грн. 3 % річних.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказує на те, що відповідачем не сплачено грошові кошти за Договором на виконання робіт з ремонту ліфтів № ДС-2/2 від 02.04.2013 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.05.2015 року порушено провадження у справі № 910/11232/15 та призначено справу до розгляду на 28.05.2015 року.

25.05.2015 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

Представник відповідача в судове засідання 28.05.2015 року не з'явився, вимоги ухвали суду від 05.05.2015 року не виконав, письмового відзиву на позов не надав, про причини своєї неявки суд не повідомив, про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 28.05.2015 року винесено ухвалу про відкладення розгляду справи на 11.06.2015 року.

Представник позивача в судовому засіданні 11.06.2015 року надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача в судове засідання 11.06.2015 року не з'явився, вимоги ухвали суду від 28.05.2015 року не виконав, письмового відзиву на позов не надав, про причини своєї неявки суд не повідомив, про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином.

Місцезнаходження відповідача за адресою:02217, м. Київ, вул. Закревського,15 на яку було відправлено ухвали суду, підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та вказана в позові.

У відповідності з положеннями п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 № 18 особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 ГПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 64 ГПК України ухвала про порушення провадження у справі надсилається за повідомленою сторонами господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані сторонами матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

02.04.2013 року між Комунальним підприємством "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Деснянського р-ну м. Києва (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Майстерліфт" (підрядник) укладено Договір на виконання робіт з ремонту ліфтів № ДС-2/2 (далі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1. Договору підрядник зобов'язується виконати роботи з ремонту ліфтів, перелік яких визначено у графіку виконання робіт (додатку 1) до даного договору, а замовник - прийняти і оплатити вартість робіт у порядку та на умовах передбаченим даним договором.

Згідно з пунктом 3.1. Договору вартість робіт згідно пункту 1.1. цього договору визначена у кошторисній документації до договору та становить 48 453,34 грн., у тому числі ПДВ-20% - 8 075,56 грн.

Остаточний розрахунок за виконані роботи замовником проводиться на протязі 10 банківських діб після прийняття робіт та підписання і скріплення печатками сторін акту виконаних робіт за умови наявності необхідних коштів на рахунку замовника (пункт 3.9. Договору).

Відповідно до пункту 4.2. Договору здача прийняття виконаних робіт оформлюється актом по формі КБ-2в, який повинен бути підписаний обома сторонами.

На виконання умов договору позивачем виконано роботи на загальну суму 48 453,34 грн., що підтверджується актом приймання виконаних будівельних робіт № 388 за квітень 2013 року на суму 3 791,54 грн., актом приймання виконаних будівельних робіт № 389 за квітень 2013 року на суму 10 351.06 грн., актом приймання виконаних будівельних робіт № 387 за квітень 2013 року на суму 17 155,37 грн., актом приймання виконаних будівельних робіт № 386 за квітень 2013 року на суму 17 155,37 грн.

Відповідач не сплатив за виконані роботи по договору, в результаті чого за останнім утворилась заборгованість в розмірі 48 453,34 грн., що і стало підставою для звернення позивача з позовом до суду. За несвоєчасне виконання зобов'язання позивачем нараховані 24 541,03 грн. інфляційних втрат, 2 831,53 грн. 3 % річних.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом, передбаченим статтею 22 Господарського процесуального кодексу України, на подання відзиву на позов, жодних заперечень на спростування наведених позивачем обставин суду не надав.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України та статтею 174 Господарського кодексу України визначено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір.

Дослідивши укладений між сторонами договір суд прийшов до висновку про те, що за своєю правовою природою Договір № ДС-2/2 від 02.04.2013 року є договором підряду.

Згідно з статтею 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання за договором належним чином, виконав передбачені договором роботи на суму 48 453,34 грн., про що сторонами було погоджено та підписано акти приймання виконаних будівельних робіт.

Матеріали справи свідчать, що за виконані роботи відповідач не розрахувався з позивачем.

Як встановлено статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, враховуючи строки оплати, встановлені Договором, відповідач повинен був розрахуватися по договору протягом 10 банківських днів після підписання сторонами актів приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2в) та довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форма КБ-3).

Проте відповідач не виконав прийняті на себе зобов'язання щодо оплати виконаних робіт.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів належного виконання свого зобов'язання щодо оплати виконаних робіт та не спростував заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 48 453,34 грн. підлягають задоволенню.

В зв'язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті коштів за виконані роботи, позивач на підставі статті 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 24 541,03 грн. інфляційних втрат, 2 831,53 грн. 3 % річних.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 24 541,03 грн. інфляційних втрат, 2 831,53 грн. 3 % річних.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Таким чином, обов'язок доказування законодавчо покладено на сторони.

Згідно з статтею 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За таких обставин, позовні вимоги позивача є правомірними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відшкодування судових витрат відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись статтями 4, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Майстерліфт" задовольнити повністю.

2.Стягнути з Комунального підприємства "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Деснянського р-ну м. Києва (02217, м. Київ, вулиця Закревського, 15, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Майстерліфт" (04073, м. Київ, пров. Куренівський, 17, літ "Ш", ) 48 453 (сорок вісім тисяч чотириста п'ятдесят три) грн. 34 коп. основного боргу, 24 541 (двадцять чотири тисячі п'ятсот сорок одну) грн. 03 коп. інфляційних втрат, 2 831 (дві тисячі вісімсот тридцять одну 53 коп. 3 % річних, 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 16.06.2015

Суддя С.В. Стасюк