РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2015Справа №910/11306/15

За позовом Публічного акціонерного товариство "Київський склотарний завод"

до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси і Кредит"

про стягнення заборгованості в розмірі 130 000,00 грн.

Суддя Комарова О.С.

Представники сторін:

від позивача: Уварова В.В. (за довіреністю);

від відповідача: не з'явились.

В судовому засіданні 01 липня 2015 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Київський склотарний завод", 30 квітня 2015 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою № 01-1184 від 29.04.2015 року до відповідача, Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", про стягнення заборгованості в розмірі 130 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем своїх зобов'язань з повернення банківського вкладу за Договором банківського вкладу "Класичний" № 1575 від 05.06.2013р.

Ухвалою суду від 06.05.2015 (суддя Комарова О.С.) порушено провадження у справі № 910/11306/15 та призначено розгляд справи на 02.06.2015 року.

Через відділ діловодства суду 21.05.2015 року від позивача надійшли письмові пояснення, які було долучено судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 02.06.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав та дав пояснення по суті спору.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, вимог ухвали не виконав, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.06.2015 року розгляд справи було відкладено, у зв'язку з неявкою представника відповідача в судове засідання, на 01.07.2015 року.

В судовому засіданні 01.07.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав, надав усні пояснення по суті спору, надав документи на виконання вимог ухвали суду, а також довідку про наявність боргу відповідача перед позивачем в розмірі, зазначеному в позовній заяві.

Представник відповідача 01.07.2015 року в судове засідання не з'явився.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

У відповідності до п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

05 червня 2013 року між Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" (надалі - Банк) та Публічним акціонерним товариством "Київський склотарний завод" (надалі - Клієнт) (разом - сторони) було укладено договір банківського вкладу "Класичний" № 1575 (належним чином засвідчена копія договору міститься в матеріалах справи, по тексту - Договір), відповідно до п. 1.1. Клієнт надає Банку суму грошових коштів (вклад) у тимчасове користування на умовах терміновості, платності та зворотності, а Банк виплачує Клієнту таку суму та проценти, нарахованої на неї.

Позивач стверджує, що спір виник внаслідок того, що відповідач в порушення умов договору по закінченню строку розміщення вкладного траншу грошові кошти в розмірі 130 000,00 грн. позивачу не повернув, а отже порушив взяті на себе договірні зобов'язання.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

З аналізу п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України випливає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Як визначено нормами п. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 1058 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Пунктом 1.2. Договору передбачено, що вклад складається з вкладних траншів, що розміщені клієнтом згідно з умовами цього договору. Вкладний транш є сумою грошових коштів, що переказана клієнтом на вкладний рахунок в порядку та на умовах, передбачених цим договором та додатками, укладеними в рамках цього договору і які є його невід'ємною частиною, надалі - додатки.

Відповідно до п.п. 1.3, 1.4 Договору строк його дії визначений до 04.06.2014 року. Внесення коштів на вкладний рахунок відбувається протягом строку дії цього договору. В додатках, які укладаються сторонами на підставі цього договору, визначаються наступні умови: номер транзитного рахунку, який відкривається клієнту для розміщення вкладного траншу; сума коштів, які перераховуються на вкладний рахунок (сума вкладного траншу); строк, на який розміщується вкладний транш; процентна ставка, яка нараховується на вкладний транш; термін виплати процентів; інші умови.

Умовами п. 1.5 Договору встановлено, що для обліку вкладу банк відкриває клієнту вкладний рахунок № 401 у Філії "Центральне РУ" АТ "Банк "Фінанси та Кредит".

Пунктом 3.2. Договору передбачено, що при настанні строку, вказаного в п. 1.4 Договору, строк дії договору може бути продовжений за згодою сторін шляхом укладення відповідного договору.

Відповідно до п. 3.3. Договору вкладний транш або його частка повертається клієнту достроково тільки за згодою сторін. Дострокове повернення вкладного траншу або його частки тільки на вимогу клієнта неможливе.

Відповідно до п. 4.2. Договору після закінчення строків надання вкладних траншів, що обумовлюються сторонами в додатках та є невід'ємною частиною цього договору, банк зобов'язаний повернути суму вкладних траншів на умовах, зазначених у цьому договорі та у додатках до цього договору.

З аналізу Договору з урахуванням Додатків № 1575-1/3 від 17.12.2013 року, №1575-1/8 від 13.01.2015 року випливає, що сторони дійшли згоди, що клієнт розміщує кошти в розмірі 150 000,00 грн. на строк до 12.02.2015 року, на яку нараховуються проценти виходячи із ставки в розмірі 20%.

Матеріали справи свідчать, що позивач звертався до Відділення № 12 Філії "Центральне регіональне управління" Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" із заявою № 01-1116 від 11.02.2015 року, в якому вимагав повернути вкладні кошти в загальному розмірі 150 000,00 грн.

Станом на березень 2015 року відповідачем було сплачено частину суми вкладного траншу в розмірі 20 000,00 грн. та повернуто суму нарахованих процентів за користування вкладним траншем в розмірі 2 465,75 грн.

Отже, виходячи з розрахунку позивача, заборгованість відповідача перед позивачем складає 130 000,00 грн. (150 000,00 грн. /вкладний транш/ - 20 000,00 грн. /часткова сплата/).

Відповідно до ч. 1 ст. 1060 Цивільного кодексу України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Частиною 2 ст. 1060 Цивільного кодексу України визначено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені Договором.

За умовами п. 3.1. Договору при закінченні строку розміщення вкладного траншу повернення вкладного траншу здійснюється банком шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок клієнта, що вказаний в розділі 7 цього Договору.

Проте, відповідачем не було здійснено перерахування коштів позивача у встановлений строк.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконання з настанням цієї події.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач взяті на себе зобов'язання за Договором не виконав, зокрема повернення вкладного траншу шляхом перерахування на поточний рахунок не здійснив.

Стаття 629 Цивільного кодексу України визначає, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Як визначено нормами ст. 526 Цивільного кодексу України, абзацом 1 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність передбачених чинним законодавством правових підстав для стягнення з відповідача суми вкладу в загальному розмірі 130 000,00 грн.

За приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як встановлено судом, відповідач не скористався наданими йому ст.22 Господарського процесуального кодексу України правами, жодного разу не з'явився у судові засідання, про дату і місце проведення яких був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (які наявні в матеріалах справи), жодного доказу на спростування доводів позивача щодо невиконання ним зобов'язань за договором або відсутності правових підстав для їх виконання суду не надав.

Враховуючи викладене, Господарський суд міста Києва дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 2 600,00 грн. відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 34, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" (ЄДРЮОФОП 09807856; адреса: 04054, м. Київ, вул. Артема, 60) на користь Публічного акціонерного товариство "Київський склотарний завод" (ЄДРЮОФОП 00293278 адреса: 04073, м. Київ, ПРОВ.БАЛТІЙСЬКИЙ, будинок 23) заборгованість в розмірі 130 000,00 грн. (сто тридцять тисяч гривень), судовий збір в розмірі 2 600,00 (дві тисячі шістсот гривень). Видати наказ.

3. Копію даного рішення направити відповідачу у справі № 910/11306/15.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 03.07.2015 року.

Суддя О.С. Комарова