РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/7600/15-г 30.06.15 р.

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа Груп Континент"

до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"

про розірвання договору та стягнення 1 062 076,59 грн.

та за зустрічним

позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа Груп Континент"

про визнання договору недійсним

Суддя Зеленіна Н.І.

При секретарі судового засідання Пархоменко Ю.Л.,

за участю представників сторін (за первісним позовом):

від позивача: Селепей Ю.І. за довіреністю № б/н від 18.05.2015 р.;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляді господарського суду міста Києва знаходилась справа № 910/7600/15-г за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа Груп Континент" до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", про розірвання договору та стягнення 1 062 076,59 грн.

У зв'язку із неможливістю здійснення суддею Пригуновою А.Б. правосуддя, за розпорядженням В. о. керівника апарату господарського суду міста Києва від 25.05.2015 р. № 04-23/511 призначено повторний автоматичний розподіл справи.

У результаті здійсненого розподілу справу передано для розгляду судді Зеленіній Н.І.

25.06.2015 р. через загальний відділ діловодства суду надійшла зустрічна позовна заява.

Ухвалою від 27.05.2015 р. справу прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, розгляд справи призначено на 18.06.2015 р.

Ухвалою від 27.05.2015 р. зустрічну позовну заяву прийнято до провадження суддею Зеленіною Н.І., розгляд справи призначено на 18.06.2015 р.

У судовому засіданні 18.06.2015 р. представник позивача (за первісним позовом) подав клопотання про продовження строку вирішення спору у справі на 15 днів.

Ухвалою від 18.06.2015 р. продовжено строк вирішення спору у справі на 15 днів, розгляд справи відкладено на 30.06.2015 р.

Ухвалою від 30.06.2015 р. відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

У судове засідання 30.06.2015 р. представник відповідача (за первісним позовом) повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. Жодних заяв, клопотань через відділ діловодства суду від відповідача не надходило.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними в ній матеріалами у відповідності до вимог ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача (за первісним позовом) у судовому засіданні 30.06.2015 р. позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

У судовому засіданні 30.06.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представника позивача (за первісним позовом), всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

06.04.2011 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Альфа Груп Континент" (надалі - позивач, Клієнт) та Акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит", правонаступником якого являється Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" (надалі - відповідач, Банк) укладено договір № 15/155239 на розрахунково-касове обслуговування (надалі - Договір), з подальшими змінами а доповненнями.

Відповідно до п. 1.1. Договору (в редакції Додаткової угоди від 11.10.2011 р.), Банк відкриває Клієнту поточний рахунок №3901 у національній валюті, №3902 у доларах США; №3903 у євро; №3904 у російських рублях та зобов'язується здійснювати його розрахунково-касове обслуговування, а Клієнт зобов'язується оплачувати послуги Банку відповідно до Тарифів Банку на розрахунково-касове обслуговування Рахунку (надалі «Тарифи») в порядку і на умовах, визначених Договором.

Пунктами 2.1. - 2.4. Договору визначено, що Банк здійснює розрахунково-касове обслуговування Рахунку в операційний день Банку у порядку і на умовах, визначених чинним законодавством України та банківськими правилами. Списання Банком грошових коштів з Рахунку здійснюється за дорученням Клієнта або без його доручення у випадках, передбачених чинним законодавством України. Накладення арешту на Рахунок або припинення операцій за ним, що обмежує право Клієнта на розпорядження коштами, можливе тільки у випадках, встановлених чинним законодавством України. Умови та порядок роботи за системою "Клієнт-Банк" регламентується окремим договором, який є невід'ємною частиною Договору.

06.04.2011 р. між сторонами укладено Додаткову угоду до Договору, якою передбачено розрахункове обслуговування в системі електронних платежів Клієнт-Банк.

Відповідно до п. п. 3.3. - 3.3.4. Договору, Банк зобов'язується відкрити Клієнту Рахунок на підставі документів, поданих ним згідно з чинним законодавством України, в тому числі нормативно-правовими актами Національного банку України; вести комплексне розрахунково-касове обслуговування Рахунку та виконувати за дорученням. Клієнта розрахункові, касові і інші операції, які не суперечать та передбачені для даного виду рахунків чинним законодавством України та банківськими правилами. Надання інших послуг, що безпосередньо не відносяться до розрахунково-касового обслуговування (кредитування, операції з цінними паперами, факторинг, лізинг та інші операції), здійснюється на підставі окремих договорів, у кладених між Банком і Клієнтом; здійснювати розрахунково-касове обслуговування Рахунку у визначений час з 900 до 1500 крім суботи, неділі та святкових і неробочих днів; забезпечувати своєчасне зарахування грошових коштів на Рахунок.

Зобов'язанням, згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 1068 Цивільного кодексу України, банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 1071 Цивільного кодексу України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Статтею 1074 Цивільного кодексу України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Відповідно до п. 8.4. ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", міжбанківський переказ виконується в строк до трьох операційних днів.

Пунктом 1.21 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" визначено, що операційний день - це частина робочого дня банку або іншої установи - учасника платіжної системи, протягом якої приймаються від клієнтів документи на переказ і документи на відкликання та можна, за наявності технічної можливості, здійснити їх обробку, передачу та виконання. Тривалість операційного дня встановлюється банком або іншою установою - учасником платіжної системи самостійно та закріплюється в їх внутрішніх нормативних актах;

За приписами п. 21.1. ст. 21., ст. 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", ініціювання переказу проводиться, зокрема, шляхом подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа. Ініціювання переказу здійснюється за платіжним дорученням.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами.

В силу положень ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Альфа Груп Континент" пред'явило до виконання Банку платіжне доручення № 20 від 02.02.2015 р. на суму 1 012 000,00 грн., яке отримано Банком 02.02.2015 р.

Проте, Банк вказане платіжне доручення у встановлений Договором та Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" строк не виконав, чим порушив взяті на себе зобов'язання за Договором.

Відповідно до ст. 1073 Цивільного кодексу України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. 8.4. ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними.

За невиконання умов договору ТОВ "Альфа Груп Континент" просить стягнути з Банку 49 588,00 грн. пені.

Перевіривши наданий розрахунок, суд встановив, що позивачем заявлено до стягнення суму пені, нараховану за 49 днів прострочення. Оскільки станом на час розгляду справи підтверджується прострочення встановленого строку виконання платіжного доручення більш як на 49 днів, суд погоджується із заявленим до стягнення розміром пені.

Крім того, ТОВ "Альфа Груп Континент" просить розірвати Договір у зв'язку з істотним порушенням Банком умов такого Договору.

За приписами ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд вважає доведеними твердження щодо істотного порушення Банком умов Договору, у зв'язку з чим відповідні позовні вимоги підлягають задоволенню.

Розглянувши зустрічну позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа Груп Континент" про визнання недійсним Договору № 15/155239 від 06.04.2011 р., суд зазначає наступне.

Як на підставу для задоволення позову ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" посилається на ту, що умови Договору суперечать вимогам чинного законодавства.

Проте, Банком не наведено жодної правової норми, якій суперечить Договір, та положень Договору, які на думку Банку, не відповідають закону.

Статтею 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтею 6 ЦК України встановлено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Положення частин першої, другої і третьої цієї статті застосовуються і до односторонніх правочинів.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Дослідивши зібрані у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про те, що зміст оспорюваного Договору не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення сторін було вільним і відповідало їх внутрішній волі, а Договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає первісні позовні вимоги обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та не спростованими належним чином та у встановленому законом порядку відповідачем, а відтак такими, що підлягають задоволенню. У задоволенні зустрічного позову належить відмовити у зв'язку з його безпідставністю, необґрунтованістю та недоведеністю.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит".

Оскільки ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" не сплачено судовий збір за розгляд зустрічної позовної заяви, відповідна сума збору стягується з Банку в доход Державного бюджету України.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 43, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

1. Первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа Груп Континент" до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", про розірвання договору та стягнення 1 062 076,59 грн. задовольнити повністю.

2. Розірвати договір на розрахунково-касове обслуговування № 15/155239 від 06.04.11, укладений між Публічним акціонерним товариством «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» () та Товариством з обмеженою відповідальністю «АЛЬФА ГРУП КОНТИНЕНТ» ().

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» (04050, м. Київ, вул. Артема, буд. 60; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬФА ГРУП КОНТИНЕНТ» (03035, м. Київ, вул. Механізаторів, буд. 2, офіс 306; ) грошові кошти у розмірі 1 012 000 грн. (один мільйон дванадцять тисяч) грн., 49 588 (сорок дев'ять тисяч п'ятсот вісімдесят вісім) грн. 00 коп. та 22 459 (двадцять дві тисячі чотириста п'ятдесят дев'ять) грн. 53 коп. судового збору.

4. У задоволенні зустрічного позову Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа Груп Континент" про визнання договору недійсним відмовити.

5. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» (04050, м. Київ, вул. Артема, буд. 60; ) в доход Державного бюджету України (одержувач Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, , МФО 820019, р/р 3001) 1 218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. судового збору.

6. Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 02.07.2015 р.

Суддя Н.І. Зеленіна