РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2015Справа №910/8201/15-г

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Знам'янський агрохім»

До 1. Київської міської митниці Державної фіскальної служби (відповідач-1)

2. Державної казначейської служби України (відповідач-2)

Про стягнення 162 000,00 грн.

Суддя Трофименко Т.Ю.

Представники сторін:

від позивача: Шаванов Р.М. - по довіреності №б/н від 27.08.2014 р.

від відповідачів: не з'явилися

Обставини справи:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Знам'янський агрохім» про стягнення з Київської міської митниці Державної фіскальної служби (відповідач-1) 162 000,00 грн. збитків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.04.2015 р. порушено провадження у справі № 910/8201/15, призначено справу до розгляду на 29.04.2015 р., зобов'язано сторін надати суду певні документи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.04.2015 р., відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 27.05.2015 р.

05.05.2015 р., через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшов письмовий відзив на позов, який суд залучив до матеріалів справи.

В судовому засіданні 27.05.2015 р. представником позивача було заявлено клопотання про відкладення розгляду справи та представником позивача подано заяву про продовження строку вирішення спору на 15 днів.

Представники відповідачів в дане судове засідання не з'явились.

Відповідно до ч. 3 ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Розглянувши подане клопотання, з метою забезпечення повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи, суд ухвалою від 27.05.2015 р. клопотання про продовження строку розгляду спору в даній справі задовольнив; строк вирішення спору в даній справі продовжив на п'ятнадцять днів та керуючись ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, відклав розгляд справи на 15.06.2015 р.; зобов'язав Товариство з обмеженою відповідальністю «Знам'янський агрохім» надати суду докази на підтвердження факту наявності претензії ТОВ «Експрес Логістик» на суму 162 000,00 грн. та сплати цих коштів позивачем.

Представник позивача в судовому засіданні 15.06.2015 р. підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представники відповідачів в судове засідання 15.06.2015 р. не з'явились, про причини неявки суду не повідомили, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 910/8201/15-г.

У судовому засіданні 15.06.2015 р. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

15.08.2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Експрес Логістик» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Знам'янський агрохім» укладено договір про надання транспортно-експедиторських послуг № ЕК01127 (надалі - Договір), відповідно до умов якого експедитор зобов'язується за плату і за рахунок клієнта виконати або організувати виконання визначених Договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

09.09.2013 р. та 11.09.2013 р. в зоні діяльності Львівської митниці з Польщі автомобільними транспортними засобами, наданими ТОВ «Експрес Логістик» для ТОВ «Знам'янський агрохім», реєстраційні №№ ВХ5071ВЕ/ВХ5549ХТ, ВХ7795ВН/ВХ6825ХТ; РЕНО 54301ТС/ВС3164ХХ; ВС6822СР/ВС3109ХТ; ВС9940ЕА/ВС2054ХР4; ВС9938ЕА/ВС2057ХР, на митну територію України ввезено товар «продукт «Siarczan Magnezu Granulowany MgS 21-30» (штучний сульфат магнію гранульований), (надалі - товар).

Товар переміщувався на підставі відповідних товаросупровідних документів.

Продавцем товару виступило Хімічне підприємство «SIARKOPOL» TARNOBZERG sp.z.o.o., зареєстроване в Польщі за адресою: 39-400 Tarnobzerg, ul. Chemichna, 3», а покупцем товару - позивач ТОВ «Знам'янский агрохім».

Однак, при проходженні позивачем митного контролю представниками Київської міжрегіональної митниці Міндоходів, правонаступником якої, відповідно до постанови КМУ № 311 від 06.08.2014 р. «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» є Київська міська митниця Державної фіскальної служби України, безпідставно, на думку позивача, обвинувачено директора ТОВ «Знам'янский агрохім», Качановського Руслана Віталійовича у порушенні митних правил та неправомірно складені протоколи про порушення митних правил відносно нього.

Внаслідок вчинення таких неправомірних дій, на підставі незаконних протоколів, представниками Київської міжрегіональної митниці вилучено вищезазначений товар разом із наданими експедитором позивачу транспортними засобами за реєстраційними №№ ВХ5071ВЕ/ВХ5549ХТ, ВХ7795ВН/ВХ6825ХТ; РЕНО 54301ТС/ВС3164ХХ; ВС6822СР/ВС3109ХТ; ВС9940ЕА/ВС2054ХР4; ВС9938ЕА/ВС2057ХР.

За простій вказаних транспортних засобів, позивач зобов'язаний був сплатити та сплатив експедитору - ТОВ «Експрес Логістик» штрафні санкції у розмірі 162 000,00 грн., відповідно до договору про надання транс порно-експедиційних послуг № ЕК01127 від 15.08.2013 р. та претензії № 03/10/13-1 від 13.10.2013 р.

Відповідно до п. 2.1.6. Договору, на вантаж, який надається для перевезення, Клієнт своєчасно організовує і забезпечує оформлення товаротранспортних накладних та інших супроводжувальних документів в залежності від виду вантажу і його специфічних особливостей (ветеринарні та санітарні свідоцтва, свідоцтва про якість (відповідність), довідки, паспорти та ін.).

До прибуття транспортного засобу під завантаження підготувати вантаж до перевезення (упакувати, опломбувати, нанести маркування, виписати в разі необхідності перепустки на право проїзду транспортного засобу до місця завантаження і на право вивезення вантажу з місця завантаження). Відповідальність за відсутність спеціального маркування вантажу у разі необхідності проведення останнього покладається на клієнта.

Кількість місць, вага, вартість наданого клієнтом вантажу приймається за кількістю місць, вазі і вартості, які вказані у транспортних документах. Якість та кількість вантажу повинні бути підтверджені відповідними сертифікатами якості (відповідності) та специфікацією виробника (продавця). Перераховані вище документи передаються представником клієнта водієві транспортного засобу разом з вантажем, який надається для перевезення.

До прибуття транспортного засобу на Міжнародні Пункти Пропуску (МПП) підготувати, оформити всі необхідні документи та подати їх на МПП для безперешкодного оформлення вантажу в цих МПП. Копії документів та інформацію надати експедитору.

Так відповідно до заявки № 06/09 від 06.09.2013 р., експедитор надав шість автотранспортних засобів №№ ВХ5071ВЕ/ВХ5549ХТ, ВХ7795ВН/ВХ6825ХТ; РЕНО 54301ТС/ВС3164ХХ; ВС6822СР/ВС3109ХТ; ВС9940ЕА/ВС2054ХР4; ВС9938ЕА/ВС2057ХР, для здійснення погодженого перевезення за маршрутом: Хімічне підприємство «SIARKOPOL» TARNOBZERG sp.z.o.o., 39-400 Tarnobzerg, ul. Chemichna, 3 - Житомирська область, Брусилівський район, с. Дивін. Але з незалежних від експедитора причин 14.09.2013 р. зазначені автомобілі були затримані при проходженні МПП, що призвело до простою транспортних засобів з вини клієнта. На дату написання претензії простій становив 20 діб.

Згідно з п. 4.4. Договору, за кожну почату добу простою транспортного засобу при завантаженні, розвантаженні, проходженні МПП тощо внаслідок невиконання чи неналежного виконання п. 2.1.6, невірного та невчасного оформлення товаротранспортних та інших супровідних документів залежно від виду вантажу і його специфічних особливостей (ветеринарні, санітарні свідоцтва, свідоцтва про якість (відповідність), попередня декларація, попереднє повідомлення, лист узгодження і т.д.) внаслідок порушення клієнтом (вантажоодержувачем) митного (відсутності чи невірного оформлення в установчому порядку транзитних дозволів по країнам транзиту), податкового законодавства країни завантаження, країн транзиту чи країни розвантаження вантажу (несплати у встановленому порядку митних зборів, акцизного збору чи інших обов'язковий платежів і т.д.) клієнт сплачує експедитору штраф в розмірі 1 500,00 грн.

Таким чином, за простій 18 діб шести транспортних засобів сума штрафу склала 162 000,00 грн.

На підставі ст. 925 ЦК України. ст. 6 ГПК України, ТОВ «Експрес Логістик» просило перерахувати, а ТОВ «Знам'янский агрохім» перерахувало штраф у розмірі 162 000,00 грн.

За таких обставин, на думку позивача, вказаний штраф є збитком, який спричинений неправомірними діями співробітників Київської міжрегіональної митниці, що підтверджуються рішеннями судів, зокрема: постановами Апеляційного суду м. Києва від 17.12.2013 р., 27.12.2013 р., 29.12.2013 р., 30.12.2013 р., 09.01.2014 р., 14.01.2014 р., 14.01.2014 р., 14.01.2014 р., 15.01.2014 р.. 15.01.2014 р., 22.01.2014 р. та 05.02.2014 р. стосовно Качановського Р.В. у справах про порушення митних правил, передбачених ст. 472 Митного кодексу України , якими закрито провадження на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

У відповідності до частини 2 статті 35 Господарського процесуального кодексу України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Згідно з п. 4 Роз'яснення Вищого арбітражного суду України № 02-5/215 від 01.04.1994 року «Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди» відповідно до статті 35 Господарського процесуального кодексу України, преюдиціальне значення для господарського суду мають вирок суду з кримінальної справи, що набрав законної сили, щодо певних подій та ким вони вчинені або рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, щодо фактів, які встановлені судом. В інших випадках питання щодо вини конкретних осіб вирішується господарським судом самостійно за результатами дослідження всіх обставин та матеріалів справ, у тому числі матеріалів слідчих органів.

Факти, які встановлені постановами Апеляційного суду м. Києва від 17.12.2013 р., 27.12.2013 р., 29.12.2013 р., 30.12.2013 р., 09.01.2014 р., 14.01.2014 р., 14.01.2014 р., 14.01.2014 р., 15.01.2014 р.. 15.01.2014 р., 22.01.2014 р. та 05.02.2014 р., у відповідності до статті 35 Господарського процесуального кодексу України, мають преюдиціальне значення.

Враховуючи вищенаведене, Товариство з обмеженою відповідальністю «Знам'янський агрохім» звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом про стягнення з Київської міської митниці Державної фіскальної служби (відповідач-1) 162 000,00 грн. збитків.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Згідно статті 929 Цивільного кодексу України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

При цьому, експедитор має право залучити до виконання своїх обов'язків інших осіб. У разі залучення експедитором до виконання своїх обов'язків за договором транспортного експедирування інших осіб експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору (ст. 932 Цивільного кодексу України).

Частиною 3 статті 14 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» також передбачено, що експедитор несе відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, які притягнені ним до виконання договору транспортного експедирування, в тому ж порядку, як і за власні дії.

За порушення зобов'язання за договором транспортно-експедиційного обслуговування відповідно до статті 934 Цивільного кодексу України експедитор несе відповідальність відповідно до глави 51 цього Кодексу (правові наслідки порушення зобов'язання. Відповідальність за порушення зобов'язання).

Так, статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

При цьому, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків (ч. 4 ст. 611 ЦК України).

Згідно зі ст. 618 (Глави 51) ЦК України, боржник відповідає за порушення зобов'язання іншими особами, на яких було покладено його виконання (стаття 528 цього Кодексу), якщо договором або законом не встановлено відповідальність безпосереднього виконавця.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд встановив, що позивач поніс збитки, відшкодувавши їх ТОВ «Експрес Логістик» в розмірі 34 000,00 грн. відповідно до банківських виписок від 26.12.2013 р. та 22.11.2013 р., а не на суму 162 000,00 грн., як стверджує в позовній заяві.

Належних доказів у підтвердження понесених збитків на суму 162 000,00 грн. позивач суду не надав. На дану обставину також вказала у відзиві на позов Київська міська митниця Державної фіскальної служби України.

Як зазначено вище, одним з правових наслідків порушення зобов'язання згідно статті 611 Цивільного кодексу України є відшкодування збитків.

Так, збитками в силу вимог статті 22 Цивільного кодексу України є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

У відповідності до п. 1 і п. 2 Конвенції від 19.05.1956 р. «Про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів» (КДПВ), Перевізник несе відповідальність за повну або часткову втрату вантажу або за його пошкодження, що сталося в проміжок часу між прийняттям вантажу до перевезення і його здачею, а також за запізнення доставки; Перевізник звільняється від цієї відповідальності, якщо втрата вантажу, його пошкодження або запізнення сталися з вини правомочної за договором особи, внаслідок наказу останньої, не викликаною будь-якою провиною перевізника, яким-небудь дефектом самого вантажу або обставинами, уникнути які перевізник не міг і наслідки яких він не міг передбачити.

Згідно з ч. 1 статті 18 Конвенції від 19.05.1956 р. «Про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів» (КДПВ), на перевізнику лежить тягар доказу того, що втрата вантажу, його пошкодження або запізнення були викликані обставинами, зазначеними у пункті 2 статті 17.

Статтею 924 Цивільного кодексу України встановлено, перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Відповідно до п. 2 ст. 925 Цивільного кодексу України, позов до перевізника може бути пред'явлений відправником вантажу або його одержувачем у разі повної або часткової відмови перевізника задовольнити претензію або неодержання від перевізника відповіді у місячний строк.

Згідно ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності відповідно до статті 623 Цивільного кодексу України.

Обов'язковими умовами покладення відповідності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв'язку між діями особи та збитками, які складають об'єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Тобто збитки - це об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов'язання було виконано боржником.

Отже, зменшення майнових благ внаслідок неправомірних дій наступає об'єктивно, тобто незалежно від волевиявлення сторони, як наслідок невиконання зобов'язань.

Обов'язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв'язок між неправомірними діями і збитками. Збитки є наслідком, а невиконання зобов'язань - причиною. Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язань (виключає його відповідальність).

У відповідності до ч. 1 і ч 2 ст. 623 Цивільного кодексу України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки; розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Наведеної правової позиції дотримується Верховний Суд України при здійсненні касаційного перегляду судових рішень у справах про відшкодування збитків (постанова Верховного Суду України у справі № 42/266-6/492 від 30.05.2006 р.).

Згідно зі статтею 1173 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Враховуючи вищенаведене, оцінивши всі надані докази та пояснення в їх сукупності, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Знам'янский агрохім» до Київської міської митниці Державної фіскальної служби та Державної казначейської служби України про стягнення збитків у розмірі 162 000,00 грн., підлягає задоволенню частково на суму 34 000,00 грн.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, ст. ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державної казначейської служби України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Знам'янський агрохім» (02154, м. Київ, вул. Ентузіастів, 7/11, ) 34 000 (тридцять чотири тисячі) грн. 00 коп. збитків, завданих Київською міською митницею Державної фіскальної служби України (03680, м. Київ, бульвар Івана Лепсе, 8-А, ) та 680 (шістсот вісімдесят) грн. 00 коп. витрат на сплату судового збору.

3. У решті позовних вимог відмовити.

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Повне рішення підписано 25.06.2015р.

Суддя Т.Ю. Трофименко