РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2015Справа №910/11189/15

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна»

про стягнення 6132,36 грн.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» про стягнення виплаченого страхового відшкодування, інфляційних та трьох відсотків річних в сумі 6132,36 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 11.11.2013 у м. Горлівка Донецької обл., внаслідок порушення правил дорожнього руху водієм автомобіля марки «ВАЗ», д.н.з. АН0354СЕ, Аверченковим М.П., сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої пошкоджено автомобіль марки «Деу», д.н.з. АН5823ВМ, під керуванням Вороніна В.Б.

Позивач, відповідно до умов укладеного між ним (страховик) та власником автомобіля «Деу» - Вороніним В.Б. (страхувальник), договору добровільного страхування наземного транспорту № 0-14, страхове відшкодування в розмірі 5210,01 грн.

Оскільки на час скоєння ДТП цивільно-правову відповідальність особи, винної у скоєнні ДТП - Аверченкова М.П., було застраховано у ПрАТ «Страхова компанія «Провідна», позивач, на підставі положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України, звернувся до відповідача з претензією про виплату страхового відшкодування в порядку регресу від 13.01.2014, однак відповідач залишив претензію без відповіді та задоволення.

Враховуючи викладене, просить стягнути з відповідача виплачене страхове відшкодування в розмірі 4710,01 грн, інфляційні в розмірі 1289,95 грн та три відсотки річних в розмірі 132,40 грн за час прострочки за період з 15.12.2014 по 01.03.2015, всього в сумі 6132,36 грн.

Представники сторін у судове засідання не з'явилися, хоча про час і місце його проведення повідомлені у встановленому законом порядку.

Відповідач надіслав відзив на позов, у якому проти задоволення позовних вимог заперечив з огляду на те, що звернення позивача до суду, на його думку, є передчасним, оскільки останній не звернувся до нього із заявою про виплату страхового відшкодування та не надав передбачений законом пакет документів, необхідний для прийняття рішення щодо здійснення такої виплати. Також заперечував проти стягнення інфляційних втрат та 3% річних, оскільки надане позивачем повідомлення про вручення не є належним доказом отримання відповідачем регресної вимоги, оскільки не містить інформації щодо того який саме лист було отримано відповідачем.

Відповідно до вимог ст. 75 ГПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 17.09.2013 між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» (страховик) та власником автомобіля «Деу» д.н.з. АН5823ВМ - Вороніним В.Б. (страхувальник) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № -14, за умовами якого застраховано автомобіль марки «Деу» д.н.з. АН5823ВМ, в тому числі за страховим ризиком - ДТП.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 9299218, 11.11.2013, на просп. Леніна у м. Горлівка Донецької обл., сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «ВАЗ», д.н.з. АН0354СЕ, під керуванням Аверченкова М.П., та автомобіля марки «Деу», д.н.з. АН5823ВМ, під керуванням Вороніна В.Б., внаслідок чого пошкоджено зазначені автомобілі. Дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення Аверченковим М.П. п. 10.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 1306 від 10.10.2001.

Постановою Калінінського районного суду м. Горлівки від 12.12.2013 по справі № 251/13108/13-п, Аверченкова М.П. визнано винним у скоєнні вказаної ДТП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Позивач, на виконання умов договору добровільного страхування наземного транспорту № 0-14 від 17.09.2013, на підставі страхового акту № 5412-02 від 20.12.2013, визнав вказану подію страховим випадком та здійснив виплату страхового відшкодування власнику пошкодженого автомобіля марки «Деу» в розмірі 5210,01 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 15484 від 20.12.2013.

Розрахунок суми страхового відшкодування здійснено на підставі акту відновлювального ремонту СТО - ПрАТ ТСП «Алекс-Сервіс» № 1355 від 13.11.2013, згідно з яким вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Деу», д.н.з. АН5823ВМ, становить 5315,01 грн., включно з ПДВ.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Пунктом 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою.

Вина Аверченкова М.П. у скоєнні вказаного ДТП належним чином доведена доказами, наявними у матеріалах справи.

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «ВАЗ», д.н.з. АН0354СЕ, застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/8863768 у ПрАТ «Страхова компанія «Провідна», чинного на момент скоєння ДТП (11.11.2013). Ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну становить 50000 грн.

Таким чином, особою, відповідальною за завдані власнику автомобіля марки «Деу», д.н.з. АН5823ВМ, збитки у межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, в даному випадку, є відповідач.

Пунктом 36.4. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

З огляду на викладене, до позивача, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту № 0-14 від 17.09.2013, перейшло право вимоги, яке власник автомобіля марки «Деу», д.н.з. АН5823ВМ, мав до відповідача, як особи, відповідальної за завдані збитки.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до відповідача із заявою (вих. 1401 від 13.01.2014) про виплату страхового відшкодування в порядку регресу в сумі 5210,01 грн. Вказана заява отримана відповідачем 15.01.2014, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, наявним в матеріалах справи, проте була залишена без відповіді та задоволення.

Пунктом 32.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик не пізніше 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими, зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його.

Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п.12.1 ст.12 Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача відповідно до вимог п.п. 36.1, 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підлягає стягненню 4710,01 грн. виплаченого страхового відшкодування (5210,01 грн. - 500 грн. франшизи).

Крім того, на підставі ст. 625 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягають 1289,95 грн. інфляційних та 132,40 грн. 3% річних, нараховані за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 16.04.2014 по 23.03.2015.

Стосовно заперечень відповідача щодо недотримання позивачем процедури досудового врегулювання спору слід зазначити наступне.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002 по справі №15-рп/200 визначено, що положення ч.2 ст. 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Крім того, як встановлено судом, позивачем направлялась відповідачу регрес на вимога від 13.01.2014, яка отримана відповідачем (рекомендоване повідомлення про вручення від 13.01.2014). Доказів того, що вказаним повідомленням відповідачу було надіслано інший документ відповідачем не надано.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували обґрунтованість заперечень проти задоволення позову.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України, судові витрати покладаються на відповідача у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» (03049, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 25; ідентифікаційний код 23510137) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (03680, м. Київ, вул. Казимира Малевича, 31; ідентифікаційний код 31650052) 4710 (чотири тисячі сімсот десять) грн. 01 коп. страхового відшкодування, 1289 (одну тисячу двісті вісімдесят дев'ять) грн. 95 коп. інфляційних втрат, 132 (сто тридцять дві) грн. 40 коп. 3% річних та витрати по сплаті судового збору в сумі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Я.В. Маринченко