РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2015Справа №910/10046/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ю.ТЕК.ЛТД»

до Публічного акціонерного товариства «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ»

про стягнення 53 148,80 грн.

Суддя Трофименко Т.Ю.

Представники сторін:

від позивача: Сватуха О.В. - довіреність № б/н від 01.04.2015 р.

від відповідача: Оленченко О.Л. - довіреність № 248/12 від 16.07.2012 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду м. Києва переданий позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Ю.ТЕК.ЛТД» до Публічного акціонерного товариства «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» про стягнення збитків у розмірі 53 148,80 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не повідомив своєчасно позивача про неможливість здійснити купівлю валюти та не повернув грошові кошти, у зв'язку з чим позивач несвоєчасно розрахувався за товар по контракту № 55 від 18.02.2012 р. та вимушений був сплатити штраф у розмірі 45 505,20 грн. та демередж у розмірі 7 643,60 грн., що разом складає 53 148,80 грн. збитків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.04.2015 р. порушено провадження у справі № 910/10046/15, розгляд якої призначено у судовому засіданні за участю представників сторін на 20.05.2015 р.; зобов'язано сторін надати суду певні документи.

19.05.2015 р. через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у даній справі, та письмовий відзив на позов, відповідно до якого ПАТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» заперечує проти позову в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні 20.05.2015 р. підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 20.05.2015 р. проти позову заперечив.

В судовому засіданні 20.05.2015 р., відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 15.06.2015 р. о 10:00 год.

Представник позивача в судовому засіданні 15.06.2015 р. повторно підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 15.06.2015 р. повторно заперечив проти задоволення позовних вимог.

У судовому засіданні 27.05.2015 р. відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ю.ТЕК.ЛТД» (далі - клієнт) має поточний рахунок в Публічному акціонерному товаристві «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» (далі - банк) № 9 та обслуговується в цьому банку.

З метою здійснення розрахунків клієнтом по контракту № 55 від 18.02.2012 р., укладеному з компанією-контрагентом - Jindal Poly films Ltd., клієнтом було замовлено купівлю іноземної валюти в банку, що підтверджується наступними документами:

- заява про купівлю іноземної валюти № 3 від 25.11.2014 р. на суму 11 600,00 доларів США, гривневий еквівалент 187 000,00 грн. та платіжне доручення № 17 від 24.11.2014 р.;

- заява про купівлю іноземної валюти № 4 від 27.11.2014 р. на суму 9 000,00 доларів США, гривневий еквівалент 141 000,00 грн. та платіжне доручення № 18 від 26.11.2014 р.;

- заява про купівлю іноземної валюти № 5 від 28.11.2014 р. на суму 6 100,00 доларів США, гривневий еквівалент 93 000,00 грн. та платіжне доручення № 20 від 28.11.2014 р.;

- заява про купівлю іноземної валюти № 6 від 02.12.2014 р. на суму 14 539,42 доларів США, гривневий еквівалент 240 000,00 грн. та платіжне доручення № 22 від 01.12.2014 р.

Отже, всього на купівлю іноземної валюти в сумі 41 239,42 доларів США клієнтом було перераховано 661 000,00 грн.

Відповідно до підпункту 12 п. 1 Постанови Правління НІБУ від 29.08.2014 р. № 540 «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України», зобов'язати уповноважені банки для здійснення купівлі іноземної валюти за дорученням клієнтів попередньо зараховувати кошти в гривнях на окремий аналітичний рахунок балансового рахунку 2900 «Кредиторська заборгованість за операціями з купівлі-продажу іноземної валюти, банківських та дорогоцінних металів для клієнтів банку» (далі - рахунок 2900). Із цього рахунку кошти можуть бути перераховані для купівлі іноземної валюти не раніше третього операційного дня з дня зарахування гривень на цей рахунок.

Уповноважений банк перераховує на рахунок 2900 такий обсяг коштів у гривнях, що достатній для здійснення операцій з купівлі зазначеного в заяві обсягу іноземної валюти, перерахованого за курсом гривні до іноземної валюти в день зарахування коштів у гривнях на рахунок 2900, але не нижче, ніж офіційний курс гривні до іноземної валюти, установлений Національним банком України на цей день.

У разі зміни курсу іноземної валюти в день здійснення операції з купівлі іноземної валюти уповноваженим банкам дозволяється додатково зараховувати кошти в гривнях на рахунок 2900 у сумі, що не вистачає для виконання заяви клієнта про купівлю іноземної валюти. Коли клієнт не має можливості перерахувати додаткову суму гривні на купівлю іноземної валюти та згоден на придбання меншої суми іноземної валюти, банк здійснює купівлю іноземної валюти, меншу ніж вказана в заяві про купівлю іноземної валюти.

Строк дії постанови Правління НБУ від 29.08.2014 р. № 540, відповідно до 5 пункту, з 02 вересня до 02 грудня 2014 року включно.

А отже, враховуючи положення постанови НБУ, іноземна валюта мала би бути куплена на 4-й день з моменту зарахування грошових коштів на спеціальний рахунок, зокрема:

- за заявкою № 3 від 25.11,2014 р., платіжне доручення № 17 від 24.11.2014 р. - 28.11.2014 р.;

- за заявкою про купівлю іноземної валюти № 4 від 27.11.2014 р., платіжне доручення № 18 від 26.11.2014 р.- 02.12.2014 р.;

- за заявкою про купівлю іноземної валюти № 5 від 28.11.2014р., платіжне доручення № 20 від 28.11.2014 р. - 04.12.2014 р.;

- за заявкою про купівлю іноземної валюти № 6 від 02.12.2014 р. на суму 14 539,42 доларів США, гривневий еквівалент 240 000,00 грн. та платіжне доручення № 22 від 01.12.2014 р. - 05.12.2014 р.

Позивач пояснив суду, що іноземна валюта відповідачем не була куплена у встановлені законодавством строки та позивач, в зв'язку з тим, що строки розрахунків по валютному контракту були вже порушені і потрібно було терміново вирішувати питання купівлі іноземної валюти, був вимушений 08.12.2014 р. звернутися до відповідача з листом про повернення з транзитного рахунку кошти в сумі 661 000,00 грн.

Грошові кошти були повернені позивачу 09.12.2014 р., що підтверджується банківською випискою від 09.12.2014 р. платіжним дорученням № 14.

В зв'язку з наведеним, позивачем було замовлено валюту в ПАТ «Банк «Київська Русь» та відповідно до заявки на купівлю валюти № 55 від 11.12.2014 р., валюта була куплена 17.12.2014 р., що підтверджується банківськими виписками від 17.12.2014 р.

Таким чином, на думку позивача, якби відповідач своєчасно повідомив позивача про неможливість здійснити купівлю іноземної валюти та повернув грошові кошти, то позивач міг би придбати валюту в іншому банку та своєчасно провести розрахунок по контракту № 55 від 18.02.2012 р.

Також, враховуючи те, що оплата за товар по контракту № 55 від 18.02.2012 р. позивачем не була проведена своєчасно, то позивач на підставі виставленого рахунку № 1501004 від 12.01.2015 р. сплатив ТОВ «КТЛ Україна» 7 643,60 грн. - демередж на користь судноплавної лінії, що підтверджується банківською випискою від 23.01.2015 р.

Між позивачем та ТОВ «КТЛ Україна» укладено договір транспортного експедирування № 042414 від 24.04.2014 р., на підставі якого позивачу надаються транспортно-експедиційні послуги, пов'язані з організацією та забезпеченням перевезень експортно-імпортних та транзитних вантажів.

За таких обставин, позивач пояснює, що з вини відповідача зазнав фактичні збитки в сумі 7 643,60 грн.

Крім того, товар, що позивач придбаває по контракту № 55 від 18.02.2012 р. мав бути поставлений покупцю - ТОВ «ВК», з яким укладено договір купівлі-продажу № 53 від 06.11.2014 р. Відповідно до умов договору та специфікації № 1 від 06.11.2014 р., позивач взяв на себе зобов'язання передати у власність ТОВ «ВК» плівку поліпропіленову на загальну суму 910 104,00 грн. з ПДВ, а останній, в свою чергу, взяв на себе зобов'язання оплатити цей товар. В специфікації до договору сторонами було обумовлено різновид поліпропіленової плівки, вартість, строки поставки та строки оплати товару. Товар мав бути поставлений до 12.12.2014 р., але, в зв'язку з неможливістю розрахуватися по контракту № 55 від 18.02.2012 р. своєчасно, строк поставки був порушений позивачем. В зв'язку з чим, ТОВ «ВК», керуючись ст. ст. 526, 530, 663 ЦК України та п. п. 8.2., 8.3. договору (в разі несвоєчасної поставки товару або недопоставки товару, продавець сплачує на користь покупця штраф в розмірі 5 % від вартості непоставленого або недопоставленого товару в строк, обумовлений сторонами; у випадку несвоєчасної поставки товару або недопоставки товару. Покупець на власний розсуд має право відмовитися від приймання товару) звернувся до позивача з вимогою від 19.12.2014 р. № 25 про сплату штрафу в розмірі 45 505,20 грн. та повідомив, що відмовляється від поставки товару. Враховуючи, ділові стосунки з ТОВ «ВК», позивач змушений був задовольнити вимогу та сплатив ТОВ «ВК» штраф в розмірі 45 505,20 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1326 від 05.03.2015 р.

Таким чином, загальна сума збитків, що зазнав позивач з вини відповідача складає 53 148,80 грн.

Враховуючи вищенаведене, Товариство з обмеженою відповідальністю «Ю.ТЕК.ЛТД» звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» про стягнення збитків у розмірі 53 148,80 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

В силу приписів ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). До правових наслідків порушення зобов'язання належить, в тому числі, відшкодування збитків (ст. 611 ЦК України).

За приписами ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Стаття 224 Господарського кодексу України передбачає, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Статтею 225 ГК України встановлено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, в тому числі, додаткові витрати: штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, тощо, понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною. Аналогічні приписи встановлені в ст. 623 ЦК України.

Згідно зі ст.. 623 Цивільного кодексу України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. При визначенні не одержаних доходів (упущеної вигоди і враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Отже, обов'язок відшкодування збитків є загальною формою цивільно-правової відповідності, яка настає для боржника внаслідок порушення ним зобов'язання.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою дія цивільної відповідальності, відповідно до статті 623 Цивільного кодексу України.

Обов'язковими умовами покладення відповідальності на винну сторону є: 1) наявність збитків, 2) протиправність дій цієї особи, 3) причинного зв'язку між діями особи та збитками, які складають об'єктивну сторону правопорушення, 4) вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Таким чином, позивач заявляючи вимоги про стягнення збитків має довести наявність всіх елементів, які є підставою для настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді відшкодування збитків.

В той же час, позивачем не надано суду належних доказів протиправних дій банку, існування причинного зв'язку між діями банку та збитками, а також вини банку у заподіянні збитків позивачу, з огляду на наступне.

Між позивачем та банком 06.02.2013 р. укладено договір № 2435219 банківського рахунку (далі - договір), відповідно до п. 2.2. якого банк надає клієнту комісійні та інші послуги, пов'язані із здійсненням розрахунково-касового обслуговування та передбачені договором та тарифами. Зокрема, за заявою та за кошти клієнта банк здійснює купівлю/продаж безготівкової іноземної валюти або банківських металів за національну валюту України, а також конвертацію (обмін) іноземної валюти. Порядок проведення цих операцій, у т.ч. без подання заяви клієнта, може визначатися іншими договорами між банком та клієнтом.

Згідно п. 2.3. договору, при здійсненні розрахунково-касового обслуговування, наданні комісійних та інших послуг сторони керуються чинним законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України, внутрішніми документами банку, цим договором.

В період дії вказаного договору позивач звернувся до банку з заявами на купівлю іноземної валюти для проведення попередньої оплати за плівку згідно контракту № 55 від 18.02.2012 р., Commercial invoice № /14-15 від 31.10.2014 р.:

- № 3 від 2.5.11.2014 р. на суму 11 600,00 дол. США - прийнята банком 25.11.2014 р.;

- № 4 від 27.11.2014 р. на суму 9 000,00 дол. США - прийнята банком 27.11.2014 р.;

- № 5 від 28.11.2014 р. на суму 6 100,00 дол. США - прийнята банком 28.11.2014 р.;

- № 6 від 02.12.2014 р. на суму 14 539,42 дол. США - прийнята банком 02.12.2014 р.

На підставі поданих позивачем платіжних доручень № 17 від 24.11.2014 р. на суму 187 000,00 грн., № 18 від 26.11.2014 р. на суму 141 000,00 грн., № 20 від 28.11.2014 р. на суму 93 000,00 грн., № 22 від 01.12.2014 р. на суму 240 000,00 грн. гривневий еквівалент для покупки зазначеної в наведених вище заявах позивача іноземної валюти було зараховано банком на транзитний рахунок 2900.

Пактом 12 Постанови НБУ № 540, Національний банк України з метою недопущення недобросовісної практики проведення валютних операцій, зокрема, купівлі іноземної валюти за фіктивними угодами, які мають на меті використання коштів з протиправною метою, зобов'язав уповноважені банки формувати реєстр з купівлі іноземної валюти, який подається до Національного банку України в день отримання заяви клієнта про купівлю іноземної валюти, разом з документами, які є підставою для купівлі іноземної валюти. Уповноважений банк має забезпечити неухильне дотримання вимог цього підпункту.

На виконання вказаних вище вимог Національного банку України після отримання банком заяв позивача про купівлю іноземної валюти, інформація про останні у встановлений строк були включені до реєстру (файл #2С) «Інформація про намір купівлі безготівкової іноземної валюти в розрізі суб'єктів», для подання Банком до Національного банку України, а саме:

- по заяві № 3 від 25.11.2014 р - включено до реєстру НБУ 26.11.2014 р.,

- по заяві № 4 від 27.11.2014 р,- включено до реєстру НБУ 28.11.2014 р.;

- по заяві № 5 від 28.11.2014 р,- включено до реєстру НБУ 28.11.2014 р.;

- по заяві № 6 від 02.12.2014 р,- включено до реєстру НБУ 02.12.2014р.

08.12.2014 р. позивачем на адресу банку направлено лист з проханням повернути грошові кошти в розмірі 661 000,00 грн., які перераховувались ним для купівлі іноземної валюти, з транзитного рахунку банку 2900 на поточний рахунок позивача, мотивуючи це тим, що банком не було куплено іноземної валюти у встановлені законодавством строки.

На виконання заяви позивача грошові кошти в розмірі 661 000,00 грн. банком перераховано 09.12.2014 р. на поточний рахунок позивача.

Порядок та умови торгівлі іноземною валютою на міжбанківському ринку України встановлюється Положенням про порядок та умови торгівлі іноземною валютою, затвердженим постановою Правління Національного банку України № 281 від 10.08.2005 р. (далі - Положення НБУ № 281). Розділом IV вказаного Положення НБУ № 281 врегульовано порядок оформлення та подання клієнтами до уповноважених банків заяв про купівлю або продаж іноземної валюти або банківських металів та їх виконання.

Згідно з п.1 гл. 1 розділу IV Положення НБУ № 281, заяви про купівлю або продаж іноземної валюти або банківських металів заповнюються українською мовою за зразками, наведеними в додатках 1-4 до Положення, або за довільною формою із зазначенням усіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 3 і 4 цієї глави.

Пунктом 3 гл. 1 розділу IV Положення НБУ № 281 передбачено обов'язкові реквізити, які має містити заява про купівлю іноземної валюти, серед яких: найменування та місцезнаходження уповноваженого банку, що обслуговує клієнта; код заяви про купівлю іноземної валюти або банківських металів; назва документа - заява про купівлю іноземної валюти або банківських металів; дата складання заяви про купівлю іноземної валюти або банківських металів; повне або скорочене найменування клієнта, місцезнаходження, номер телефону/факсу; підстава для купівлі іноземної валюти; назва іноземної валюти або виду банківського металу, що купується: сума купівлі іноземної валюти цифрами; курс купівлі в гривнях і можливе значення «за курсом уповноваженого банку»); номер поточного рахунку в іноземній валюті або банківських металах, на який потрібно зарахувати придбану іноземну валюту або банківські метали, код і найменування уповноваженого банку, що обслуговує клієнта, у якому відкрито цей рахунок; відбиток печатки та підписи відповідальних осіб клієнта, які заявлені ним у картці зі зразками підписів і відбитка печатки.

Виходячи з наведених вище вимог законодавства, зазначення в заяві про купівлю іноземної валюти строку, протягом якого уповноважений банк зобов'язаний здійснити купівлю іноземної валюти, не є обов'язковим, а є правом сторін зобов'язання. В даному випадку, позивачем в поданих до банку заявах про купівлю іноземної валюти строку виконання заяв не було визначено, що вказує на відсутність обов'язку банку виконати вказану заявку в конкретний строк.

Відповідно до п. 2 гл. 1 розділу IV Положення НБУ № 281, заява про купівлю іноземної валюти або банківських металів приймається уповноваженим банком до виконання протягом 30 днів, починаючи з дня її оформлення, заява про продаж іноземної валюти (вільний продаж) або банківських металів - протягом 30 днів (день оформлення не враховується).

Таким чином, вказаною нормою встановлено лише строк, протягом якого банк може прийняти до виконання заяву про купівлю іноземної валюти (не пізніше 30 днів з дати оформлення заяви).

Що стосується вже прийнятих банком до виконання заяв про купівлю іноземної валюти, то законодавством, яке регулює спірні правовідносини, не встановлено граничного строку, на протязі якого банк зобов'язаний виконати вже прийняту заяву.

Як вбачається з вищевикладеного, умовами укладеного між банком та позивачем договору не встановлено строку виконання доручень позивача про купівлю іноземної валюти.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

В той же час, позивач після подачі до банку заяв про купівлю іноземної валюти не звертався до відповідача з вимогою про виконання доручення про купівлю іноземної валюти у конкретний строк або негайно.

Таким чином, з урахуванням вищезазначених вимог законодавства та умов договору банк не можна вважати таким, що порушив строки виконання заяв позивача про купівлю іноземної валюти, оскільки такий строк сторонами договору не був визначений.

Безпідставним є посилання позивача в обґрунтування порушення банком строків виконання заяв позивача про купівлю іноземної валюти на постанову Правління Національного банку України № 540 від 29.08.2014 р. (далі - Постанова НБУ № 540).

Так, відповідно до п. п. 12 п. 1 Постанови НБУ № 540, уповноважені банки зобов'язано для здійснення купівлі іноземної валюти за дорученням клієнтів попередньо зарахувати кошти в гривнях на окремий аналітичний рахунок балансового рахунку 2900 «Кредиторська заборгованість за операціями з купівлі-продажу іноземної валюти, банківських та дорогоцінних металів для клієнтів банку» (далі - рахунок 2900). Із цього рахунку кошти можуть бути перераховані для купівлі іноземної валюти не раніше третього операційного дня з дня зарахування гривень на цей рахунок.

Таким чином, вказаною Постановою НБУ № 540 встановлено лише обмеження щодо перерахування коштів для купівлі іноземної валюти на виконання доручень клієнтів про купівлю іноземної валюти протягом перших трьох днів з дня зарахування гривень на рахунок 2900, і не передбачено граничного строку, протягом якого банк зобов'язаний здійснити покупку іноземної валюти.

Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

З урахуванням викладеного, враховуючи те, що законодавством та умовами укладеного між позивачем та банком договору не передбачено строку, протягом якого банк зобов'язаний здійснити купівлю іноземної валюти за дорученням позивача, то в діях банку не вбачається порушення зобов'язань та протиправної поведінки, а твердження позивача про порушення банком встановлених законодавством строків для покупки іноземної валюти є безпідставними.

Отже, позивачем не доведено того, що дії банку підпадають під ознаки правопорушення і що давало би можливість визнати діяльність банку протиправною.

Крім того, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

За своєю правовою природою правовідносини щодо здійснення уповноваженим банком операцій з купівлі на міжбанківському валютному ринку іноземної валюти за дорученням та за кошти клієнта, відповідає природі правовідносинам комісії, у яких одна сторона зобов'язується за дорученням другої сторони за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента (ст. 1011 ЦК України).

Відповідно до ст. 1012 ЦК України, договір комісії може бути укладений на визначений строк або без визначення строку.

Згідно зі ст. 1025 ЦК України, комітент має право відмовитися від договору комісії. Якщо договір комісії укладено без визначення строку, комітент повинен повідомити комісіонера про відмову від договору не пізніше ніж за тридцять днів. У разі відмови комітента від договору комісії він повинен у строк, встановлений договором, а якщо строк не встановлений, - негайно розпорядитися своїм майном, яке є у комісіонера.

Враховуючи зазначені вимоги законодавства, позивач мав право в будь-який момент дії договору комісії до виконання банком доручення позивача про купівлю іноземної валюти відмовитися від договору комісії та відкликати подані ним до банку заяви про купівлю іноземної валюти, а також розпорядитися своїми грошовими коштами в гривневому еквіваленті, які були перераховані на транзитний рахунок 2900 в банку для купівлі іноземної валюти, після чого звернутися до іншого банку з аналогічними заявами про купівлю іноземної валюти в межах строку, який був необхідним для своєчасного виконання позивачем зобов'язань за зовнішньоекономічним контрактом.

Однак, як вбачається з викладених у позові обставин, позивач такі дії вчинив лише 08.12.2014 р., коли відповідно до тверджень позивача строки розрахунків за зовнішньоекономічним контрактом вже були ним порушені. Так, з відповідною заявою про повернення грошових коштів з транзитного рахунку 2900 в розмірі 661 000,00 грн. позивач звернувся до банку лише 08.12.2014 р., тобто майже через два тижні після подачі першої заяви про купівлю іноземної валюти. Після чого, зазначені грошові кошти банком своєчасно були повернуті на поточний рахунок позивача 09.12.2014 р.

З іншими заявами, в тому числі з приводу стану виконання банком доручень позивача про купівлю іноземної валюти, позивач в період з 25.11.2014 р. (подання першої заяви про купівлю іноземної валюти) по 08.12.2014 р., до банку не звертався.

З викладеного вбачається, що позивач не вчинив всіх необхідних дій, які він міг би об'єктивно вчинити, щоб своєчасно запобігти понесення ним збитків, що свідчить про відсутність причинно-наслідкового зв'язку між діями банку і збитками позивача та недоведеність позовних вимог позивача в цій частині.

Крім того, суд звертає увагу на те, що твердження позивача про порушення ним строків розрахунків за зовнішньоекономічним контрактом є безпідставними та не ґрунтуються на умовах укладеного контракту № 55 від 18.02.2012 р. між позивачем та компанією Jindal Poly films Ltd. (далі - Контракт).

Так відповідно до п. 4.2. Контракту (в редакції додаткової угоди до Контракту № 7 від 23.10.2014 р.), умови оплати - 10 % передоплати на підставі рахунку-проформи, 90 % передоплати від загальної суми рахунку може бути сплачена по частинам до прибуття судна в порт призначення. При цьому, в п. 2.3. Контракту зазначено, що покупець сплачує 80 % від вартості замовлення після відвантаження товару в Одесу на умовах СІF і продавець висилає копії відвантажувальних документів по факсу або електронній пошті. Згідно п. 2.4. Контракту, при отриманні повної оплати продавець відправляє покупцю експрес поштою оригінальні відвантажувальні документи.

Отже, виходячи з умов Контракту, сторонами не було погоджено конкретних граничних строків проведення остаточних розрахунків за Контрактом, лише встановлено, що така оплата здійснюється після відвантаження товару та в залежності від дати проведення вказаної оплати продавець зобов'язаний направити покупцю оригінали відвантажувальних документів.

Таким чином, позивачем не було порушено строків проведення оплати за Контрактом, а посилання позивача на те, що ним не здійснено своєчасний розрахунок за Контрактом з вини Банку є безпідставними.

Згідно з частиною першою статті 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. При цьому згідно з пунктом 1частини першої статті 263 ЦК України, під непереборною силою розуміється надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Згідно з частиною другою статті 218 ГК України, у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Як зазначалось вище, термін дії заяви на купівлю іноземної валюти складає 30 днів (п. 2 гл. 1 розділу IV Положення НБУ № 281), отже це строк протягом якого вказана заява може бути прийнята банком до виконання. При цьому, строк виконання банками заяв клієнтів про купівлю іноземної валюти законодавством не встановлено.

Одночасно, неможливість протягом певного періоду часу виконання банком прийнятих від позивача заяв мало місце внаслідок дії обставин, які не залежали від банку, і були викликані складною ситуацією, яка утворилася в цей період на валютному ринку України.

Так, листом від 24.09.2014 р. № 24-008/54205 Національний банк України довів до відома уповноважених банків України, що банківська спільнота разом із найбільшими часниками зовнішньоекономічної діяльності (експортерами та імпортерами) з метою стабілізації панічних настроїв населення та запобігання розхитуванню фінансової системи держави прийняла рішення про встановлення індикативного валютного курсу долара США до гривні.

В листі повідомлялось, що НБУ буде щоденно розміщувати інформацію про цей курс, а також індикативні курси інших основних валют, з якими здійснюються операції на міжбанківському валютному ринку України, на своїй сторінці в інформаційній системі Thomson-Reuters NBU01.

Індикативний курс гривні до іноземних валют є орієнтиром, який банки можуть брати до уваги під час здійснення операцій на міжбанківському валютному ринку України.

Листом Національного банку України № 24-011/64178 від 04.11.2014 р. було продовжено застосування індикативного курсу під час здійснення операцій на міжбанківському валютному ринку України.

При цьому, в цей період Національний банк України не приймав участі в торгах, але наполягав на тому щоб банки притримувалися індикативного курсу НБУ, який відрізнявся від фактичного ринкового курсу майже на 20-25 %. Більшість продавців на міжбанківському валютному ринку відмовлялися продавати валюту по індикативному курсу і з кожним днем об'єм продажу на валютному ринку зменшувався. Це створило ситуацію на міжбанківському валютному ринку коли пропозицій з продажу валюти по індикативному курсу було недостатньо для задоволення попиту на купівлю іноземної валюти, що в свою чергу призвело до накопичення суттєвих об'ємів незадоволеного попиту.

Про створення такої ситуації на валютному ринку України йдеться зокрема і в рішенні Ради Національного банку України від 17.12.2014 р. № 30 «Про стан виконання Основних засад грошово-кредитної політики на 2014 рік та її вплив на соціально-економічний розвиток України», в якому критично оцінювались дії Національного банку України в цей період, а саме зазначено, що ситуативне прийняття рішень у здійсненні монетарної політики стало одним із факторів створення надмірного попиту на іноземну валюту на міжбанківському ринку, що значною мірою призвело до різкого знецінення гривні (зниження середньозваженого курсу гривні на міжбанківському ринку за 11 місяців склало 83,7%) і стимулювало інфляційні процеси, які проявилися у підвищенні споживчих цін з початку року на 21,2% .

Наявність значного дефіциту валюти та суттєве зменшення об'ємів продаж на валютному ринку України також підтверджується численними публікаціями в засобах масових інформації, в тому числі коментарями ситуації з боку керівництва Національного банку України.

ПАТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» як і більшість інших банків в Україні стало заручником вказаної ситуації та не мало можливості задовольнити всі накопичені заявки клієнтів про купівлю іноземної валюти за відсутності достатнього об'єму пропозицій з продажу іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку по індикативному курсу, на якому в той час наполягав Національний банк України.

Починаючи з жовтня 2014 року у зв'язку із накопиченням в банку великого об'єму незадоволених заяв клієнтів про купівлю іноземної валюти їх задоволення банком здійснювалось в порядку черговості по мірі їх надходження до банку та в розмірах відповідно до наявних пропозицій з продажу валюти на міжбанківському валютному ринку.

Отже, враховуючи наявну ситуацію на валютному ринку України, яка склалася з середини жовтня 2014 року та тривала майже до лютого 2015 року - до моменту скасування Національним банком України індикативного курсу, відповідач вживав усіх можливих від нього заходів щодо задоволення заяв клієнтів на покупку іноземної валюти в максимально можливий для цього строк та з урахуванням інтересів всіх клієнтів в порядку черговості надходження цих заяв до банку. При цьому, банк не мав фізичної можливості скоротити строки виконання заяв клієнтів на покупку валюти, оскільки виконання вказаних заяв напряму залежало від наявності відповідних пропозицій на міжбанківському валютному ринку з продажу певної іноземної валюти.

Також суд зазначає, що позивач, який є суб'єктом зовнішньоекономічної діяльності, був обізнаний про наявну ситуацію на валютному ринку України, тому повинен був враховувати ризики, пов'язані з більш тривалими строками купівлі іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку України, та завчасно подавати заяви про купівлю іноземної валюти для проведення розрахунків за Контрактом та своєчасного виконання своїх зобов'язань перед контрагентом за договором купівлі-продажу № 53 від 06.11.2014 р.

З огляду на зазначені вище обставини, вина банку у невиконанні заяв позивача про купівлю іноземної валюти відсутня, банк не мав фізичної можливості виконати заяви позивача про купівлю іноземної валюти у найкоротший строк з причин, які не залежали від нього, що свідчить про відсутність вини банку в спричинені збитків позивачу.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не доведено і нормативно не обґрунтовано підстав для відшкодування збитків, зокрема, не доведено протиправної поведінки відповідача, причинного зв'язку між поведінкою відповідача і збитками позивача та вини відповідача у спричиненні позивачу будь-яких збитків.

Враховуючи вищенаведене, оцінивши надані сторонами докази та пояснення в їх сукупності, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Ю.ТЕК.ЛТД» до Публічного акціонерного товариства «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» про стягнення збитків у розмірі 53 148,80 грн. не підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення його повного тексту і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Повне рішення складено25.06.2015 р.

Суддя Т.Ю. Трофименко