ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 року Справа № 908/4475/14

Вищий господарський суд України в складі колегії суддів:

Корсака В.А.- головуючого, Данилової М.В. (доповідача), Данилової Т.Б.,
за участю представників:
позивачаВасютович О.В. (дов. від 02.10.2014 р. №382)
відповідачане з'явився (про час та місце судового засідання повідомлено належним чином)
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуФізичної особи-підприємця ОСОБА_5
на постановуХарківського апеляційного господарського суду від 18.03.2015 р.
у справі № 908/4475/14 господарського суду Запорізької області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Восток"
доФізичної особи-підприємця ОСОБА_5
пророзірвання договору

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Восток" звернулося до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до фізичної особи - підприємеця ОСОБА_5 про розірвання договору № 33 від 06.09.2011р., укладеного між ТОВ "Восток" та ФОП ОСОБА_5

Рішенням господарського суду Запорізької області від 19.01.2015 р. у даній справі (суддя Азізбекян Т.А.), залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 18.03.2015 р. (колегія суддів у складі головуючого судді Горбачової Л.П., суддів Білецької А.М., Істоміної О.А.), позовні вимоги задоволено: розірвано договір №33 від 06.09.2011 р., укладений між приватним підприємцем ОСОБА_5 та товариством з обмеженою відповідальністю "Восток".

Не погоджуючись із прийнятими судовими рішеннями, Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 звернулась до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій просить постанову Харківського апеляційного господарського суду від 18.03.2015 р. та рішення господарського суду Запорізької області від 19.01.2015 р. скасувати, мотивуючи свої вимоги і доводи тим, що судами було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права, що призвело до прийняття невірних судових рішень.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 16.06.2015 р. касаційну скаргу у справі №908/4475/14 прийнято до провадження та призначено до розгляду на 01.07.2015 р.

У відзиві на касаційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Восток" висловлює свою правову позицію стосовно прийнятих судових рішень та просить залишити їх без змін, а скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення присутнього у судовому засіданні 01.07.2015 р. представника позивача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами під час розгляду справи, 06.09.2011 р. між приватним підприємцем ОСОБА_5 (виконавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Восток" (замовник) укладено договір № 33, за умовами якого (п. 1.1.) замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання надати послуги з оформлення правовстановлюючих документів на автозаправний комплекс в АДРЕСА_1 та оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

Комплекс робіт викладено у п. 1.2. договору.

Відповідно до п. 2.1. договору, вартість робіт по оформленню ділянки складає 278 000,00 грн. без ПДВ.

Згідно з п. 2.2. договору, замовник проводить передоплату за виконання робіт у розмірі 50% від суми договору, що складає 139 000,00 грн. без ПДВ., 50% від суми договору, які залишилися та складають 139 000,00 грн. без ПДВ, замовник зобов'язаний оплатити протягом 5 днів з моменту отримання від виконавця зареєстрованого свідоцтва про право власності на автозаправний комплекс в АДРЕСА_1.

У вартість робіт включена вартість висновків служб району, отримання кадастрової довідки, внесення даних в ДЗК, вартість послуг Дніпропетровського БТІ (п. 2.3).

Пунктом 3.1 договору сторони обумовили, що строк виконання робіт за даним договором не повинен перевищувати 210 днів з моменту передоплати замовником вартості даних робіт та надання пакету вихідних документів, необхідних для оформлення права власності на автозаправний комплекс і договору оренди на земельну ділянку.

Відповідно до п. 4.2 договору роботи вважаються виконаними після отримання свідоцтва на право власності та підписання договору оренди земельної ділянки.

Згідно з п. 3.2 договору зазначений договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами зобов'язань.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконання умов договору позивач перерахував відповідачу 139 000,00 грн. попередньої оплати, про що свідчить платіжне доручення від 12.09.2011 р. № 2661.

З огляду на матеріали справи, за умовами договору, строк виконання відповідачем зобов'язань - до 12.04.2012р.

Як було встановлено місцевим господарським судом на стадії вирішення спору, послуги з оформлення правовстановлюючих документів та оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку, в строк визначений договором, відповідачем не були надані, у зв'язку з чим 21.11.2012 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Восток" звернулось до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 з вимогою про розірвання договору від 06.09.2011 р. №33 і повернення попередньої оплати, про що свідчать два оригінали угоди про розірвання договору.

Факт направлення вимоги підтверджується вкладенням Укрпошти у цінний лист від 21.11.2012 р., однак вона була залишена відповідачем без відповіді/

Підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Восток" до суду з даним позовом є порушення Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 умов договору та невиконання свої зобов'язань з надання послуг.

Так, приймаючи рішення по даній справі суди попередніх інстанцій виходили з наступного.

Приписами ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно до ст.193 Господарського Кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань. Аналогічні норми містяться в статтях 525, 526 Цивільного Кодексу України.

Статтею 907 Цивільного кодексу України передбачено, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Згідно зі ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ст.188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Приписами статті 654 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору вчинюється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Так, судами попередніх інстанцій було встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Восток" листом зверталось до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 з пропозицією розірвати договір шляхом підписання додаткової угоди.

Враховуючи той факт, що невиконання зобов'язань за договором підтверджений матеріалами справи, а угода сторін щодо розірвання договору відсутня, колегія суддів касаційної інстанції, погоджується з висновками судів попередніх інстанції про те, що необхідною умовою є розірвання договору №33 від 06.09.2011 р.

Стосовно доводів які викладені Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 в своїй касаційній скарзі, колегія суддів касаційної інстанції зазначає наступне.

В касаційній скарзі скаржник фактично просить надати нову оцінку доказам у справі, які на його думку неправильно були оцінені судом апеляційної інстанції під час розгляду справи.

З цього приводу колегія суддів вказує, що відповідно до приписів 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що висновки апеляційного господарського суду, відповідають встановленим обставинам справи і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, викладені у касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, пов'язані з переоцінкою доказів, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції і не є таким, що тягнуть за собою скасування оскаржуваних рішень.

За таких обставин касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 18.03.2015 р. у справі № 908/4475/14 господарського суду Запорізької області залишити без змін.

Головуючий суддя В. Корсак

Судді: М. Данилова

Т. Данилова