ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2015 р. Справа № 911/1399/15

Господарський суд Київської області у складі судді Лопатіна А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк Національний Кредит", м. Київ

до Фізичної особи-підприємця Шевченка Вадима Віталійовича, Бориспільський район, с. Велика Олександрівка

про звернення стягнення на предмети застави

за участю представників згідно протоколу судового засідання.

Обставини справи:

Публічним акціонерним товариством "Банк Національний Кредит" (надалі позивач) заявлено позов до Фізичної особи-підприємця Шевченка Вадима Віталійовича (надалі відповідач) про звернення стягнення на предмети застави.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням умови договору про відкриття кредитної лінії від 05.09.2015 р. № 94-08.

Ухвалою господарського суду Київської області від 03.04.2015 р. порушено провадження у справі та її розгляд призначено на 29.04.2015 року.

28.04.2015 р. через канцелярію господарського суду Київської області представником позивача подано письмові пояснення, а представником відповідача - клопотання про відкладення розгляду справи.

29.04.2015 р. через канцелярію господарського суду Київської області представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог.

Ухвалою господарського суду Київської області від 29.04.2015 р., у зв'язку з неявкою у судове засідання представника відповідача, розгляд справи відкладено на 20.05.2015 р.

18.05.2015 р. через канцелярію господарського суду Київської області представником відповідача подано клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду господарським судом Київської області справи за позовом позивача до відповідача та ЗАТ «Продсервіс» про стягнення суми. Вказане клопотання залишається судом без задоволення, оскільки представником відповідача не надано суду доказів існування зазначеної справи. Разом з тим, відповідачем не зазначено підстави, наявність яких би унеможливлювала розгляд даної справи до закінчення розгляду справи за позовом позивача до відповідача та ЗАТ «Продсервіс» про стягнення суми.

Ухвалою господарського суду Київської області від 20.05.2015 р. розгляд справи призначено на 02.06.2015 р.

25.05.2015 р. через канцелярію господарського суду Київської області представник відповідача подав відзив на позовну заяву у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін, суд

встановив:

05 вересня 2008 року між Акціонерним комерційним банком «Національний Кредит», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк Національний Кредит» (банк, позивач у справі) та Фізичною особою-підприємцем Шевченком Вадимом Віталійовичем (позичальник, відповідач у справі) було укладено договір про відкриття кредитної лінії за №94-08 (надалі договір).

Відповідно до пункту 2.1 договору у редакції договору про внесення змін №9 від 26.12.2010 р. до кредитного договору про відкриття кредитної лінії №94-08 від 05.09.2008 р., банк надає позичальнику кредит шляхом відкриття не відновлювальної кредитної лінії у сумі, яка не може перевищувати 164359,80 доларів США на умовах передбачених цим договором, далі кредит або кредитна лінія.

Згідно з п. 2.2. договору у редакції договору про внесення змін №9 від 26.12.2010 р. до кредитного договору про відкриття кредитної лінії №94-08 від 05.09.2008 р., дата остаточного повернення всіх отриманих в межах кредитної лінії сум кредиту - 28 листопада 2014 року.

Пунктом 3.2. договору у редакції договору про внесення змін №5 від 27.08.2010 р. до кредитного договору про відкриття кредитної лінії №94-08 від 05.09.2008 р., сторони погодили, що відсотки за користуванням кредитом нараховуються банком на суму фактичного щоденного залишку заборгованості за отриманими коштами та сплачуються позичальником, виходячи із встановленої банком відсоткової ставки у розмірі 15,5% річних, а з 01.12.2010 р. у розмірі 17,0 відсотків річних. Відсотки за користування кредитом нараховуються банком щомісячно за період з першого по останній день поточного місяця та сплачуються позичальником на рахунок №667/840, відкритий в ПАТ «Банк Національний Кредит», МФО 320702 щомісячно до 15 числа місяця наступного за звітним, а при поверненні суми кредиту в повному обсязі - в день погашення заборгованості.

Відповідно до п. 3.3. договору,за надання та управління фінансовим кредитом відповідач позичальник сплачує банку плату, виходячи із встановленої банком відсоткової ставки у розмірі один відсоток річних від ліміту кредитної лінії.

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного повернення позичальником отриманих сум кредиту, сплати у повному обсязі відсотків за користування кредитом та повного виконання позичальником будь-яких інших грошових зобов'язань, прийнятих на себе згідно умов цього договору (п.п. 6.1 та 6.5 договору).

На виконання умов кредитного договору №94-08 від 05.09.2008 р. позивач перерахував на рахунок відповідача грошові кошти обумовлені договором, що підтверджується випискою по особовому рахунку відповідача з 05.09.2008 року по 26.02.2010 року.

Як зазначено вище, 25.05.2015 р. через канцелярію господарського суду Київської області представник відповідача подав відзив на позов у якому останній підтверджує факт отримання відповідачем кредиту у сумі 300000,00грн.

У свою чергу, як зазначає позивач, відповідач свої зобов'язання за договором щодо повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом та сплати комісії за обслуговування кредитної заборгованості виконав не в повному обсязі, у зв'язку з чим станом на дату звернення до суду у ФОП Шевченка В.В. наявна заборгованість перед ПбАТ «Банк Національний Кредит» у розмірі 162357,07 доларів США неповернутого кредиту, 24655,88 доларів США відсотків за користування кредитом та 10202,11 грн., які нараховані за період з 01.01.2014 р. по 28.02.2015 р. з урахуванням часткових оплат здійснених відповідачем, доказів які б спростовували вказані твердження відповідачем суду не надано.

Відповідно до частини першої ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З огляду на вищезазначені обставини, судом встановлено факт неналежного виконання ФОП Шевченком В.В. своїх зобов'язань щодо сплати коштів за договором про відкриття кредитної лінії від №94-08 від 05.09.2008 р. у розмірі 162357,07 доларів США неповернутого кредиту, 24655,88 доларів США відсотків за користування кредитом та 10202,11 грн. комісії, які нараховані за період з 01.01.2014 р. по 28.02.2015 р. з урахуванням часткових оплат здійснених відповідачем,

У зв'язку з несплатою вказаних вище сум боргу, позивачем нараховано 2218,76 доларів США пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом, 15656,37 доларів США пені за неповернення кредиту, 520,69 грн. пені за несплату щомісячної комісії, яку нараховано за період з 01.09.2014 р. по 28.02.2015 р. та 308,75 доларів США 3 % річних за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом, 2003,95 доларів США 3 % річних за неповернення кредиту та 55,86 грн. 3 % річних за несплату щомісячної комісії, які нараховано за період з 01.01.2014 р. по 28.02.2015 р.

Відповідно до частини першої ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, а згідно частини першої ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 5.3. договору за несвоєчасну сплату сум кредиту або плати за кредит, або відсотків а неправомірне користування кредитом позичальник сплачує банку пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення та нараховується щоденно.

Відповідно до частини шостої ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" визначає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Здійснивши розрахунок пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом, за неповернення кредиту, за несплату щомісячної комісії за період з 01.09.2014 р. по 28.02.2015 р. з урахуванням часткових оплат, здійснених відповідачем, суд встановив, що відповідні розрахунки виконані позивачем правомірно та арифметично вірно.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши розрахунок 3% річних за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом, за неповернення кредиту, за несплату щомісячної комісії за період з 01.01.2014 р. по 28.02.2015 р. з урахуванням часткових оплат, здійснених відповідачем, суд встановив, що відповідні розрахунки виконані позивачем правомірно та арифметично вірно.

За таких обставин справи, судом встановлено факт неналежного виконання ФОП Шевченком В.В. своїх зобов'язань щодо сплати коштів за договором про відкриття кредитної лінії від № 94-08 від 05.09.2008 р. у розмірі 162357,07 доларів США неповернутого кредиту, 24655,88 доларів США відсотків за користування кредитом та 10202,11 грн. комісії.

Крім того, судом встановлено правомірність нарахування позивачем, у зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору про відкриття кредитної лінії від №94-08 від 05.09.2008 р. - 2218,76 доларів США пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом, 15656,37 доларів США пені за неповернення кредиту, 520,69 грн. пені за несплату щомісячної комісії, яку нараховано за період з 01.09.2014 р. по 28.02.2015 р. та 308,75 доларів США 3 % річних за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом, 2003,95 доларів США 3 % річних за неповернення кредиту та 55,86 грн. 3 % річних за несплату щомісячної комісії.

У п. 3.4. роз'яснень, наданих Вищим господарським судом України у постанові пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 р. № 18, вказано, що ціна позову про стягнення іноземної валюти визначається в іноземній валюті та національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову (пункт 4 частини першої статті 55 ГПК). При визначенні ціни позову, поданого в іноземній валюті, необхідно виходити з тієї валюти, в якій провадились чи повинні бути проведені розрахунки між сторонами. У разі подання позову про стягнення національної валюти України - еквіваленту іноземної валюти, ціна позову визначається в національній валюті України за офіційним курсом, визначеним Національним банком України, на день подання позову. За змістом згаданого припису пункту 4 частини першої статті 55 ГПК у разі подання до господарського суду позову про стягнення іноземної валюти обов'язковим є зазначення еквіваленту в національній валюті України (гривнях). Виходячи з останнього й визначається сума судового збору, що сплачується з позовної заяви у національній валюті. Однак якщо день подання позову не співпадає з днем сплати судового збору (збір сплачено раніше), то останній визначається з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України саме на день сплати, а не на день подання позову (абзац другий частини першої статті 6 Закону України "Про судовий збір").

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було подано позовну заяву 01.04.2015р., що підтверджується відтиском штампу суду на позовній заяві від 26.03.2015 р. №04-11/1363 про звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до повідомлення, яке розміщене на офіційному сайті НБУ - http://www.bank.gov.ua, 01.04.2015 року офіційний курс гривні до долару США становив за 100 USD - 2345,1383 грн.

В свою чергу, позивач використовував курс для власних розрахунків станом на 01.03.2015 р., а саме: за 100 USD - 2776,3120 грн.

З огляду на вищевказане, позивачем неправомірно визначено еквівалент гривні до долара США зазначеної вище заборгованості.

Враховуючи усе вищевикладене, застосувавши курс гривні до долара США у порядку вказаному у зазначених вище роз'ясненнях Вищого господарського суду України, судом встановлено, що у зв'язку з неналежним виконанням ФОП Шевченком В.В. своїх зобов'язань щодо сплати коштів за договором про відкриття кредитної лінії №94-08 від 05.09.2008 р. у останнього, станом на дату судового засідання, наявна наступна заборгованість перед позивачем:

- 162357,07 доларів США, що еквівалентно 3807497,83 грн., неповернутого кредиту;

- 24655,88 доларів США, що еквівалентно 578214,46 грн., відсотків за користування кредитом;

- 10202,11 грн. комісії;

- 2218,76 доларів США, що еквівалентно 52032,99 грн., пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом;

- 15656,37 доларів США, що еквівалентно 367163,53 грн., пені за неповернення кредиту;

- 520,69 грн. пені за несплату щомісячної комісії;

- 308,75 доларів США, що еквівалентно 7240,61 грн., 3 % річних за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом;

- 2003,95 доларів США, що еквівалентно 46995,40 грн., 3 % річних за неповернення кредиту;

- 55,86 грн. 3 % річних за несплату щомісячної комісії.

З метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з договору про відкриття кредитної лінії від №94-08 від 05.09.2008 р., між позивачем та відповідачем було укладено наступні договори застави, предметом яких є передача заставодавцем (відповідач) в заставу заставодержателю (позивач)зазначеного нижче рухомого майна, надалі - предмет застави, з метою забезпечення виконання умов Договору про відкриття кредитної лінії від №94-08 від 05.09.2008 р.:

1) Договір застави транспортних засобів № 54 від 05.09.2008 р. відповідно до п. 1.2. якого (у редакції договору про внесення змін №2 від 14.12.2011 р.) предметом застави є наступні транспортні засоби:

- вантажний автокран 10-20Т КС 35715 на базі МАЗ 5337, 2006 року випуску, білого кольору, номер шасі транспортного засобу - Y3M6354, реєстраційний номерний знак АА9602ВІ, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ААС003655, видане УДАІ ГУ МВС України ум. Києві 13.04.2006;

- легковий сєдан MERCEDES-BENZ E 200 KOMPR, 2004 року випуску, бежевого кольору, номер шасі транспортного засобу - WDB2110421A527312, реєстраційний номерний знак АА2090ВК, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ААС017038, видане УДАІ ГУ МВС України ум. Києві 05.05.2006;

Пунктом 1.3. договору у редакції договору про внесення змін № 4 від 26.12.2013 року сторони погодили, що заставна вартість легкового автомобіля MERCEDES-BENZ E 200 KOMPR, реєстраційний номерний знак АА2090ВК, складає 120500,00 грн., а вантажного автокрану КС 35715 на базі МАЗ 5337, реєстраційний номерний знак АА9602ВІ - 272650,00грн.

2) Договір про заставу обладнання №55 від 05.09.2008 р. відповідно до п. 1.2. якого предметом застави є обладнання, серед якого, екструзійна лінія LEX х 70, яка належить відповідачу на підставі договору №09-05/2008 приймання-передачі від 09.05.2008р., укладеним між заставодавцем та ЗАТ «Продсервіс».

Пунктом 1.3. договору у редакції договору про внесення змін № 4 від 26.12.2013 року сторони погодили, що заставна вартість екструзійної лінії LEX х 70 складає 170810,00 грн.

3) Договір застави майна №04-23/1-1 від 12.02.2013 р. відповідно до п. 1.1. якого предметом застави є екструзійна лінія Lider Makina LEX 2-65/24-4/2, 2007 року випуску, заводський номер - 22312, яка належить відповідачу на підставі договору №19/2012, який укладено між заставодавцем та ТОВ «ОВАЛ-ТЕХ» та знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. В. Олександрівка, вул. Леніна, 117.

Пунктом 1.2. договору у редакції договору про внесення змін № 1 від 26.12.2013 року сторони погодили, що заставна вартість обладнання складає 430540,00 грн.

Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно з ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)

Приписами ст. 572 ЦК України встановлено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. вимоги,

Згідно з частинами першою та другою ст. 590 Цивільного кодексу України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 591 Цивільного кодексу України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів визначається в порядку, встановленому договором або законом. Якщо звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, суд у своєму рішенні може визначити початкову ціну предмета застави.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяження рухомого майна реєструються в Державному реєстрі в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов'язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому цим Законом.

Приписами ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено, що звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

В силу приписів норм ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження.

Згідно з ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Якщо предмет одного договору застави складають дві або більше речей (два чи більше прав), стягнення може бути звернено на всі ці речі (права) або на будь-яку з речей (на будь-яке з прав) за вибором заставодержателя. Якщо заставодержатель зверне стягнення на одну річ (право), він зберігає право наступного стягнення на інші речі (права), що складають предмет застави. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Звернення стягнення на заставлене майно державного підприємства (підприємства, не менше п'ятдесяти відсотків акцій (часток, паїв) якого є у державній власності) здійснюється за рішенням суду.

Судом встановлено, що позивач замовив оцінку заставного майна, яку було проведено ТОВ «Українська комерційна власність» (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності №13595/12 від 25.06.2012 р.), відповідно до звітів про незалежну оцінку якої ринкова вартість заставного майна становить:

- легкового автомобіля MERCEDES-BENZ E 200 KOMPR, реєстраційний номерний знак АА2090ВК - 295000,00 грн.;

- вантажного автокрану КС 35715 на базі МАЗ 5337, реєстраційний номерний знак АА9602ВІ - 490000,00 грн.;

- екструзійної лінії LEX х 70, яка належить відповідачу на підставі договору № 09-05/2008 приймання-передачі від 09.05.2008р., укладеним між заставодавцем та ЗАТ «Продсервіс» - 420000,00 грн.;

- екструзійна лінія Lider Makina LEX 2-65/24-4/2, 2007 року випуску, заводський номер - 22312, яка належить відповідачу на підставі договору №19/2012, який укладено між заставодавцем та ТОВ «ОВАЛ-ТЕХ» та знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. В. Олександрівка, вул. Леніна, 117 - 525000,00 грн.

Оскільки виконання відповідачем грошового зобов'язання за договором про відкриття кредитної лінії від №94-08 від 05.09.2008 р. було забезпечено заставою спірного рухомого майна, власником якого є відповідач, суд приходить до висновку, що позовна вимога позивача про звернення стягнення на спірне заставне майно за вказаним вище договором застави є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Разом з тим, відповідно до приписів норм ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» початковою ціною реалізації предмету застави слід вважати його оціночну вартість, оскільки остання значно вища заставної вартості, а його реалізацію слід здійснювати відповідно до приписів норм ст. 591 ЦК України та частини третьої ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» шляхом продажу на прилюдних торгах у порядку, встановленому законом.

Судові витрати, відповідно до частини другої статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судом покладаються на відповідача.

Враховуючи вищезазначене, керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 22, 44, 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. 3вернути стягнення в сумі 4869923,51 грн. заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії від №94-08 від 05.09.2008 р., з якої:

- 3807497,83 грн. сума неповернутого кредиту;

- 578214,49 грн. відсотки за користування кредитом;

- 10202,11 грн. комісія за обслуговування;

- 52032,99 грн. пеня, нарахована на суму несплачених відсотків за користування кредитом;

- 367163,53 грн. пеня, нарахована на суму неповернутого кредиту;

- 520,69 грн. пеня, нарахована на суму несплаченої комісії;

- 7240,61 грн. 3 % річних, нараховані на суму несплачених відсотків за користування кредитом;

- 46995,40 грн. 3 % річних, нараховані на суму неповернутого кредиту;

- 55,86 грн. 3 % річних, нараховані на суму несплаченої комісії,

на предмет застави за договором застави транспортних засобів № 54 від 05.09.2008 р., договором про заставу обладнання №55 від 05.09.2008 р. та договором застави майна №04-23/1-1 від 12.02.2013 р. на наступне рухоме майно:

- вантажний автокран 10-20Т КС 35715 на базі МАЗ 5337, 2006 року випуску, білого кольору, номер шасі транспортного засобу - Y3M6354, реєстраційний номерний знак АА9602ВІ, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ААС003655, видане УДАІ ГУ МВС України ум. Києві 13.04.2006 за початковою вартістю 490000,00 грн.;

- легковий сєдан MERCEDES-BENZ E 200 KOMPR, 2004 року випуску, бежевого кольору, номер шасі транспортного засобу - WDB2110421A527312, реєстраційний номерний знак АА2090ВК, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ААС017038, видане УДАІ ГУ МВС України ум. Києві 05.05.2006 з початковою вартістю 295000,00 грн.;

- екструзійну лінію LEX х 70, яка належить відповідачу на підставі договору №09-05/2008 приймання-передачі від 09.05.2008р., укладеним між заставодавцем та ЗАТ«Продсервіс» за початковою вартістю 420000,00 грн.;

- екструзійну лінію Lider Makina LEX 2-65/24-4/2, 2007 року випуску, заводський номер - 22312, яка належить відповідачу на підставі договору №19/2012, який укладено між заставодавцем та ТОВ «ОВАЛ-ТЕХ» та знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. В. Олександрівка, вул. Леніна, 117 за початковою вартістю 525000,00 грн.

Реалізацію вказаного майна здійснювати шляхом проведення прилюдних торгів з продажу предмету застави в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Шевченка Вадима Віталійовича (08320, Київська область, Бориспільський район, с. Велика Олександрівка, вул. Кочнєва, 15; ідентифікаційний номер ) на користь Публічного акціонерного товариства "Банк Національний Кредит" (04053, м. Київ, Шевченківський район, вул. Тургенєвська, 52/58; код ЄДРПО України 20057663) - 73080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) гривень 00 коп. судового збору.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 23.06.2015 р.

Суддя А.В. Лопатін