РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2015Справа №910/27147/14
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕРВІС ЦЕНТР ПОДІЛЛЯ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕБІ-ЛАЙФ ПЛЮС"

За участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимоги на предмет спору стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Німецьке дитяче харчування"

про визнання зобов'язання припиненим

Головуючий суддя Грєхова О. А.

Судді: Ярмак О. М.

Сташків Р. Б.

Представники сторін:

від позивача: Бордунова Н. О. - представник за довіреністю;

від відповідача: не з'явилися;

від третьої особи: Климник А.М. - представник за довіреністю

СУТЬ СПОРУ:

Заявлено позов про визнання припиненим з 22.09.2014, у зв'язку з поєднанням боржника і кредитора в одній особі, зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕРВІС ЦЕНТР ПОДІЛЛЯ" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "БЕБІ-ЛАЙФ ПЛЮС" за Договором № 11104 від 23.05.2011 та додаткових угод до нього права стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕРВІС ЦЕНТР ПОДІЛЛЯ" заборгованості за Договором № 11104 від 23.05.2011 та додаткових угод до нього на суму 1649793,45 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що, на думку позивача, у правовідносинах, що виникли між позивачем та відповідачем, відбулося поєднання в грошовому зобов'язанні боржника і кредитора в одній особі - в особі позивача, що відповідно до ст. 606 ЦК України є підставою для припинення зобов'язання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.12.2014 порушено провадження по справі № 910/27147/14.

22.12.2014 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову шляхом зупинення виконавчого провадження № 44836931, відкритого на підставі наказу Господарського суду Хмельницької області № 924/529/14 від 03.09.2014.

Відповідно до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Таким чином, вжиття заходів до забезпечення позову є правом суду.

Згідно з ч. 1 ст. 67 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Абзацом 2 п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" (далі - Постанова) передбачено, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Відповідно до абзацу 2 п. 3 Постанови достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на можливі потенційні негативні наслідки не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен брати до уваги інтереси не лише позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Суд зазначає, що заява про забезпечення позову відхиляється у зв'язку з тим, що вона жодним чином не обґрунтована, належними доказами не підтверджена, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість утруднення чи невиконання рішення суду відповідачем без наведення відповідного обґрунтування та надання доказів не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви (п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 р.).

З урахуванням викладеного у суду відсутні підстави для зупинення стягнення по виконавчому провадженню № 44836931 до завершення розгляду господарським судом даної справи по суті.

Ухвалою суду від 12.02.2015 прийнято до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої останній просить визнати припиненим з 22.09.2014, у зв'язку з поєднанням боржника і кредитора в одній особі, зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕРВІС ЦЕНТР ПОДІЛЛЯ" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "БЕБІ-ЛАЙФ ПЛЮС" за Договором № 11104 від 23.05.2011 та додаткових угод до нього на суму 1643209,96 грн., продовжив строк вирішення спору та відклав розгляд справи на 16.02.2015.

Ухвалою суду від 16.02.2015 призначено колегіальний розгляд справи.

Розпорядженням заступника голови Господарського суду м. Києва від 16.02.2015 було призначено колегіальний розгляд справи у наступному складі колегії: суддя Грєхова О. А. (головуючий), Пукшин Л. Г., Сташків Р. Б.

Ухвалою суду від 16.02.2015 призначено розгляд справи на 16.03.2015.

Розпорядженням заступника голови господарського суду міста Києва від 16.03.2015, приймаючи до уваги, що суддя Пукшин Л. Г. знаходиться у відпустці, з метою дотримання процесуальних строків, керуючись рішенням зборів суддів господарського суду міста Києва від 30.09.2014 та ст. 4-6 Господарського процесуального кодексу України справу № 910/27147/14 передано на розгляд колегії суддів у складі: Грєхова О.А. (головуючий), судді Сташків Р. Б., Ярмак О. М.

Ухвалою суду від 16.03.2015 зупинено провадження у справі № 910/27147/14 до вирішення заяви ТОВ відповідальністю "СЕРВІС ЦЕНТР ПОДІЛЛЯ" про заміну сторони правонаступником у справі № 910/4464/14.

15.05.2015 до відділу діловодства Господарського суду м. Києва від позивача по справі надійшло клопотання про поновлення провадження у справі у зв'язку з розглядом справи про заміну її правонаступника.

Враховуючи вищенаведені обставини, ухвалою від 18.05.2015 провадження у справі № 910/27147/14 поновлено, розгляд справи призначено на 08.06.2015.

Ухвалою суду від 08.06.2015 відкладено розгляд справи на 22.06.2015.

Представник позивача в судове засідання 22.06.2015 з'явився та підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача відзив на позов не надав, явку уповноваженого представника в судове засідання 22.06.2015 не забезпечив, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Ухвала суду, позовна заява надсилались відповідачу на юридичну адресу підприємства згідно відомостей з єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

Третя особа в судове засідання 22.06.2015 з'явилася та надала усні пояснення по справі.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та третьою особою та витребуваних судом.

У судовому засіданні 22.06.2015 року відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

23.05.2011 між ТОВ «БЕБІ-ЛАЙФ ПЛЮС» (відповідач, продавець) та ТОВ «СЕРВІС ЦЕНТР ПОДІЛЛЯ» (позивач, покупець) було укладено Договір № 11104, відповідно до умов якого продавець зобов'язується продати покупцю товар, а покупець в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором, зобов'язаний прийняти товар та оплатити його згідно п. 5.5, з метою подальшого продажу (дистрибуції) від свого імені третім особам чи через власну торгівельну мережу, відповідно до домовленостей сторін щодо території дії цього договору та з урахуванням визначеної умовами цього договору цінової політики (п. 1.1 договору).

В подальшому сторони договору укладали додаткові угоди до договору №11104 від 23.05.2011р., зокрема: від 23.05.2011р. №1, від 23.05.2011р. №2, від 14.06.2012р. №3, від 15.07.2012р. №4, від 01.07.2013р. №5.

Зазначеними угодами сторони врегулювали відносини щодо просування, продажу, розповсюдження, зберігання товарів, що є предметом договору №11104, ціни на товар, що поставляється та порядку надання додаткових послуг, що супроводжують процес продажу товару.

Окремо сторони уклали 23.05.2011р. додаток до додаткової угоди від 23.05.2011р. №1 до договору №11104 від 23.05.2011р., яким визначили асортимент товару із зазначенням номенклатурних номерів, назви та ціни товарів на 172 одиниці товару. В визначеному додатку вказано, що ціни вказані відповідно до прайсу від 20.05.2011р.

При цьому, відповідно до п. 1 додаткових угод від 14.06.2012р. №3 та від 15.07.2012р. №4 до договору №11104 від 23.05.2011р. сторони погодили, що з 14.06.2012р. продавець поставляє товар покупцеві з урахуванням фіксованої знижки у розмірі 12 (дванадцять) % від базової ціни товару, зазначеної в Специфікації (прайс-листі), а з 15.07.2012р. з урахуванням фіксованої знижки у розмірі 18 (вісімнадцять) % від базової ціни товару, зазначеної в Специфікації (прайс-листі).

На виконання умов договору №11104 від 23.05.2011р. відповідачем за період з 21.10.13р. по 19.12.13р. поставлено позивачу, а позивачем прийнято товар на загальну суму 1968034,47 грн., що підтверджується видатковими накладними: №БЛ-0001689 від 21.10.13р. на суму 649782,66 грн., №БЛ-0002480 від 28.10.13р. на суму 31541,53 грн., №БЛ-0002486 від 28.10.13р. на суму 131789,15 грн., №БЛ-0002727 від 30.10.13р. на суму 32901,02 грн., №БЛ-0000108 від 04.11.13р. на суму 642940,96 грн., №БЛ-0001381 від 18.11.13р. на суму 418272,62 грн., №БЛ-0001598 від 19.11.13р. на суму 42447,10 грн., №БЛ-0002627 від 29.11.13р. на суму 18751,10 грн., №БЛ-0001817 від 19.12.13р. на суму 5894,56 грн.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 12.06.2014, яке набрало законної сили 05.08.2014, по справі № 924/529/14, задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕБІ-ЛАЙФ ПЛЮС» та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕРВІС ЦЕНТР ПОДІЛЛЯ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕБІ-ЛАЙФ ПЛЮС» 1539034,47 грн. заборгованості, 49847,26 грн. пені, 14687,95 грн. 3% річних, 50673,38 грн. інфляційних нарахувань та 34584,86 грн. судового збору.

03.09.2014 видано судовий наказ по справі № 924/529/14, який 06.11.2014 ухвалою господарського суду Хмельницької області визнано таким, що не підлягає виконанню частково на суму 39034,47 грн. Таким чином, відповідно до зазначеного наказу заборгованість позивача перед відповідачем становить 1500000,00 грн., 49847,26 грн. пеня, 14687, 95 грн. 3% річних, 50673,38 грн. інфляційні нарахування, 34584,86 грн. судовий збір, всього 1649793,45 грн.

18.05.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «НІМЕЦЬКЕ ДИТЯЧЕ ХАРЧУВАННЯ» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «БЕБІ-ЛАЙФ ПЛЮС» (покупець) було укладено угоду №3, за умовами якої продавець зобов'язується постачати, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити продукцію згідно з умовами даної угоди в кількості, асортименті та строки, узгоджені сторонами та зазначені у накладних або специфікаціях, що являються невід'ємною частиною угоди (п. 1.1. угоди).

На виконання умов угоди № 3 від 18.05.2011 третьою особою згідно з видатковими накладними №НU-0000037 від 19.02.2013 року на суму 200091,00 грн., № НU-0000055 від 01.03.2013 року на суму 128407,32 грн., № НU-0000056 від 01.03.2013 року на суму 199862,35 грн., № НU-0000078 від 11.04.2013 року на суму 2183108,40 грн., № НU-0000114 від 15.05.2013 року на суму 1351875,14 грн., № НU-0000122 від 21.05.2013 року на суму 1314836,94 грн., № НU-0000132 від 22.05.2013 року на суму 143888,02 грн., № НU-0000123 від 29.05.2013 року на суму 1139498,52 грн., № НU-0000150 від 14.06.2013 року на суму 32316,90 грн., № НU-0000177 від 18.07.2013 року на суму 1695445,20 грн., № НU-0000219 від 16.09.2013 року на суму 2500573,80 грн., № НU-0000246 від 14.10.2013 року на суму 2339791,20 грн., № НU-0000247 від 22.10.2013 року на суму 1429904,40 грн., № НU-0000256 від 28.10.2013 року на суму 1293338,88 грн., № НU-0000260 від 11.11.2013 року на суму 1922193,42 грн., № НU-0000266 від 25.11.2013 року на суму 3352733,58 грн., № НU-0000263 від 27.11.2013 року на суму 1232378,62 грн., № НU-0000278 від 06.12.2013 року на суму 478175,27 грн., № НU-0000282 від 12.12.2013 року на суму 465694,86 грн., № НU-0000335 від 26.12.2013 року на суму 2828450,40 грн., здійснено поставку товару відповідачу на загальну суму 26232564,22 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.05.2014 у справі № 910/4464/14 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «НІМЕЦЬКЕ ДИТЯЧЕ ХАРЧУВАННЯ» задоволено, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕБІ-ЛАЙФ ПЛЮС» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НІМЕЦЬКЕ ДИТЯЧЕ ХАРЧУВАННЯ» 6042235,75 грн. основного боргу та 73080,00 грн. судового збору.

08.10.2014 Господарського суду міста Києва видано судовий наказ по справі № 910/4464/14.

22.09.2014 між позивачем та ТОВ «НІМЕЦЬКЕ ДИТЯЧЕ ХАРЧУВАННЯ» (третя особа) укладено договір про відступлення права вимоги № 01/09/14 на підставі якого третя особа, як первісний кредитор передає належне йому право вимоги згідно з угодою № 3 від 18 травня 2011, укладеною між Первісним кредитором (третя особа) та відповідачем ТОВ «БЕБІ-ЛАЙФ ПЛЮС» (відповідач) щодо сплати суму боргу за поставлений товар у розмір 1650793,45 грн. (надалі по тексту договір про відступлення права вимоги).

25.09.2014 між позивачем та третьою особою укладено додаток № 2 до договору про відступлення права вимоги, на підставі якого третя особа як первісний кредитор передала, а позивач, як новий кредитор отримав документи, які засвідчують право вимоги первісного кредитора (третьої особи) до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕБІ-ЛАЙФ ПЛЮС» щодо сплати боргу за поставлений товар на суму 1650793,45 грн.

03.10.2014 позивач та третя особа уклали додаткову угоду № 1 до договору про відступлення права вимоги, в якій зазначили, що моментом переходу права вимоги від Первісного кредитора та набуття права вимоги за цим Договором у Нового кредитора є укладення сторонами акту прийому-передачі документів.

Отже позивач набув право вимоги до відповідача на суму 1650793,45 грн.

20.04.2015 ухвалою Господарського суду міста Києва у справі № 910/4464/14 замінено сторону (стягувача) у справі №910/4464/14: з Товариства з обмеженою відповідальністю «НІМЕЦЬКЕ ДИТЯЧЕ ХАРЧУВАННЯ» його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю "Аист ЛТД" на суму 3145462,61 грн. Замінено сторону (стягувача) у справі №910/4464/14: з Товариства з обмеженою відповідальністю «НІМЕЦЬКЕ ДИТЯЧЕ ХАРЧУВАННЯ» його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю "СЕРВІС ЦЕНТР ПОДІЛЛЯ" на суму 1649793,45 грн.

З огляду на вищезазначене, позивач звернувся до суду з позовом про визнання припиненим з 22.09.2014, у зв'язку з поєднанням боржника і кредитора в одній особі, зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕРВІС ЦЕНТР ПОДІЛЛЯ" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "БЕБІ-ЛАЙФ ПЛЮС" за Договором № 11104 від 23.05.2011 та додаткових угод до нього на суму 1643209,96 грн.

Враховуючи умови Договору про відступлення права вимоги № 01/09-14 від 22.09.2014 та Договору № 11104, позивач звернувся до відповідача з завою про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог № 27 від 02.10.2014, яку відповідач отримав 09.10.2014, що вбачається з повідомлення про вручення поштового відправлення.

Також позивач звертався до відповідача з листом № 8 від 03.02.2015 в якому просив вважати припиненим зобов'язання ТОВ "СЕРВІС ЦЕНТР ПОДІЛЛЯ" перед ТОВ "БЕБІ-ЛАЙФ ПЛЮС" на суму невиконаного зобов'язання за договором № 11104 від 23.05.2011 в розмірі 1643209,96 грн. у зв'язку з поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Проте, відповідач відповіді на лист позивача не надав.

Позивач вважає, що позивач є боржником по відношенню до відповідача щодо обов'язку сплати заборгованості на суму 1643209,96 грн. за договором № 11104 від 23.05.2011 і також є кредитором по відношенню до відповідача щодо права вимоги сплати заборгованості на суму 1650793,45 грн. за угодою № 3 від 18.05.2011, внаслідок чого позивач є кредитором і боржником по відношенню до відповідача на суму 1643209,96 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.

При цьому, положеннями ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

У свою чергу, згідно зі змістом ч. 2 ст. 19 Цивільного кодексу України встановлено, що способи самозахисту мають відповідати змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням.

Таким чином, звертаючись з позовом до суду за захистом порушеного права, позивач має обрати спосіб захисту, який узгоджується з двома критеріями: (1) має відповідати змісту права, що порушене й здатний таке право відновити, а також (2) має бути передбачений приписами ст. 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України, або ж визначений іншим Законом чи укладеним між сторонами Договором.

В даному випадку, положеннями ст. 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов'язків.

В той же час, слід враховувати, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб, а також те, чи може відповідний спосіб захисту бути реалізованим у спірних правовідносинах між сторонами, що залежить не лише від наявності у позивача суб'єктивного права, якому кореспондує відповідний обов'язок відповідача, як боржника у зобов'язанні, але й від можливості останнього загалом вчиняти відповідні дії, які складають зміст такого зобов'язання.

При цьому, звертаючись до суду з відповідними вимогами, спрямованими на відновлення порушеного права та захист законних інтересів, позивач має довести обставини, на які він посилається в обґрунтування заявлених вимог належними та допустимими доказами.

Так, відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Розглядаючи спір, що виник між сторонами у даній справі, суд відзначає, що позивачем не доведено перед судом настання обставин, з якими чинне законодавство пов'язує підстави для припинення правовідносин, що існують між сторонами за Кредитним договором.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до приписів ст. 606 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Відповідно до правової позиції Вищого господарського суду України, викладеної у постанові від 18.03.2015 р. у справі № 916/2438/14, приписи статті 606 Цивільного кодексу України встановлюють такий спосіб припинення цивільно-правового зобов'язання, що не залежить від волі сторін.

Поєднання боржника і кредитора в одній особі має місце в разі, якщо до сторони, яка є боржником, переходить відповідно до будь-якої зазначеної підстави зобов'язання іншої особи, за яким ця особа є кредитором щодо боржника, і навпаки.

Поєднання боржника і кредитора в одній особі може мати місце, наприклад, при спадкуванні - у разі переходу майна кредитора до боржника і навпаки; при реорганізації шляхом злиття або приєднання юридичних осіб, пов'язаних між собою взаємним зобов'язанням; правонаступництва, причому як загального, так і у випадку ліквідації з правонаступництвом (злиття, приєднання тощо).

Тобто, зникає (або виходить із двосторонніх зобов'язальних правовідносин) в силу об'єктивних обставин або певного правочину один із суб'єктів правовідношення.

При цьому до особи, що залишилась, переходять всі правомочності щодо взаємних зобов'язань, у зв'язку з чим припиняється і власне правовідношення.

Отже, зобов'язання - це правовідношення між, як мінімум, двома сторонами, а поєднання двох сторін у одній особі є підставою для припинення зобов'язання.

Як на тому неодноразово наголошував Вищий господарський суд України у своїх постановах від 02.10.2014 у справі № 921/1176/13-г/1, від 21.01.2015 у справі № 922/1320/14, від 26.01.2015 у справі № 910/3315/14, від 04.02.2015 у справі № 922/2964/14, від 18.03.2015 у справі № 915/2438/14, від 25.03.2015 у справі № 910/20339/14, від 23.04.2015 у справі № 910/18154/14, від 29.04.2015 у справі № 927/1522/14, від 14.05.2015 у справі № 910/20158/14, від 20.05.2015 у справі № 910/21757/14, для того, щоб зобов'язання припинилось на підставі ст. 606 Цивільного кодексу України поєднанням двох сторін у одній особі, необхідно щоб у результаті такого поєднання лишилась лише одна особа.

Як встановлено судом вище, відповідно до договору № 11104 позивач є боржником ТОВ "БЕБІ-ЛАЙФ ПЛЮС", а останній є кредитором ТОВ «НІМЕЦЬКЕ ДИТЯЧЕ ХАРЧУВАННЯ». В той же час, внаслідок укладення між позивачем та ТОВ «НІМЕЦЬКЕ ДИТЯЧЕ ХАРЧУВАННЯ» договору про відступлення права вимоги № 01/09-14 від 22.09.2014, позивач набув право вимоги до ТОВ "БЕБІ-ЛАЙФ ПЛЮС" за угодою № 3 від 18.05.2011 в частині суми 1650794,45 грн. та, відповідно, став кредитором ТОВ "БЕБІ-ЛАЙФ ПЛЮС, а останній став боржником ТОВ "СЕРВІС ЦЕНТР ПОДІЛЛЯ".

З наведених обставин вбачається, що між позивачем і відповідачем існують взаємні зустрічні грошові зобов'язання на підставі договору № 11104 від 23.05.2011 та угоди № 3 від 18.05.2011.

Таким чином, обидві сторони названого договору як кредитор так і боржник існують як окремі особи, що у свою чергу свідчить про відсутність в правовідносинах сторін факту поєднання боржника і кредитора в одній особі - ТОВ "СЕРВІС ЦЕНТР ПОДІЛЛЯ" за його зобов'язаннями за договором № 11104 від 23.05.2011, оскільки обидві сторони цього договору продовжують об'єктивно існувати із збереженням за ними всіх прав та обов'язків.

Як встановлено судом, у даній справі залишається дві особи, у яких залишаються взаємні зобов'язання.

Таким чином, господарський суд дійшов висновку, що поєднання боржника і кредитора в одній особі, у розумінні приписів ст. 606 Цивільного кодексу України не відбулось, що унеможливлює висновок про припинення зобов'язання з цієї підстави.

Крім того, суд звертає увагу позивача, що позивач скористався своїм правом та звернувся до відповідача із завою про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог № 27 від 02.10.2014 по угоді № 3 від 18.05.2011 та договору № 11104 від 23.05.2011.

Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Приписами ст. 601 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Таким чином, спірні взаємовідносин позивача і відповідача, підпадають під кваліфікацію "зустрічних однорідних вимог" за положеннями ст. 601 ЦК України, оскільки вказана стаття передбачає припинення зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, судом встановлено, що заявлені позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, вони не підлягають задоволенню.

Згідно статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 34, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання: 25.06.2015

Головуючий суддя Грєхова О. А.

Судді: Ярмак О. М.

Сташків Р. Б.