РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2015 р. Справа № 903/384/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Розізнана І.В.

судді Мельник О.В. ,

судді Грязнов В.В.

при секретарі судового засідання Романчук М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача - приватного підприємства "Виробничо-комерційної фірми "Домінанта" на рішення господарського суду Волинської області від 27.05.15р. у справі № 903/384/15 (суддя Кравчук А.М.)

за позовом приватного підприємства "Виробничо-комерційної фірми "Домінанта" (м. Луцьк)

до Луцької міської ради (м. Луцьк)

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Бондарук Тетяна Іванівна, Кравчук Людмила Дем'янівна, Янчук Ольга Ростиславівна, Вовк Оксана Клавдіївна

про визнання незаконним та скасування рішень Луцької міської ради від 25.03.2015р. №72/17 "Про припинення виробничо-комерційній фірмі "Домінанта" права постійного користування земельною ділянкою на вулиці Загородній" та від 25.03.2015р. №72/18 "Про надання громадянам Бондарук Т.І., Кравчук Л.Д., Янчук О.Р., Вовк О.К. дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд на вулиці Загородній"

за участю представників сторін:

позивача - Хохлов В.О., Фещенко С.Д., представники за довіреністю від 24.06.2015р. №11/06; Гапон С.Й. представник відповідно до договору на надання правової допомоги від 27.05.2015р.;

відповідача - Рачков О.Л., представник за довіреністю від 26.12.2014р.

третьої особи Бондарук Т.І. - Нечипорук В.М., представник за довіреністю від 21.04.2015р.;

Судом роз'яснено представникам права та обов'язки, передбачені ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Виробничо-комерційна фірма "Домінанта" звернулася до господарського суду Волинської області з позовом до Луцької міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Луцької міської ради від 25.03.2015 року № 72/17 "Про припинення виробничо-комерційній фірмі "Домінанта" права постійного користування земельною ділянкою на вулиці Загородній" та рішення від 25.03.2015 року №72/18 "Про надання громадянам Бондарук Т.І., Кравчук Л.Д., Янчук О.Р., Вовк О.К. дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд на вулиці Загородній".

Рішенням господарського суду Волинської області від 27.05.15р. в задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи рішення місцевий господарський суд виходив з того, повноважним державним органом встановлено нецільове використання земельної ділянки, рішення Луцькою міською радою прийнятті в межах встановленої законом компетенції, тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що позов безпідставний та не підлягає задоволенню.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, приватне підприємство "Виробничо-комерційна фірма "Домінанта" звернулася до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким задоволити позов в повному обсязі. Покласти на відповідача витрати по судовому збору та витрати на правову допомогу адвоката.

Мотивуючи апеляційну скаргу скаржник зазначає, що є належним землекористувачем земельної ділянки площею 0,1290 га по вулиці Загородній, що підтверджується державним актом про право постійного користування земельною ділянкою. Рішенням Луцької міської ради від 25.03.2015р. №72/17 припинено позивачу право постійного користування земельною ділянкою, у зв'язку з використанням земельної ділянки не за цільовим призначенням. Проте, дане рішення прийняте з порушенням норм чинного законодавства. Міська рада, приймаючи рішення, безпідставно послалася на ст. 142 ЗК України, оскільки позивач своєї згоди на добровільне вилучення земельної ділянки не надавав. Скаржник вказує, що виявити порушення земельного законодавства, у даному випадку - використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, має право уповноважений орган держави, а саме Державна інспекція сільського господарства, шляхом здійснення перевірки дотримання вимог земельного законодавства, проте інспекцією перевірка земельної ділянки не проводилася, тому факт використання земельної ділянки не за цільовим призначенням не встановлений як це передбачено законом.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 18.06.2015р. апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження, справу призначено до слухання.

Приватним підприємством "Виробничо-комерційною фірмою "Домінанта" подане до суду клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, які підтверджують відсутність факту нецільового використання позивачем земельної ділянки, а саме: копію листа №03/06 від 05.06.2015р. адресованого начальнику Державної інспекції сільського господарства у Волинські області директором приватного підприємства "Виробничо-комерційної фірми "Домінанта" , копію відповіді Державної інспекції сільського господарства у Волинській області №01-14/999 від 08.06.2015р., копію звернення позивача №05/06 від 10.06.2015р. до начальника Луцького МВ УМВС України у Волинській області, копію відповіді Луцького МВ УМВС України у Волинській області №5949 від 12.06.2015р. Позивачем подане клопотання про відшкодування судових витрат адвокату Гапону С.Й. в розмірі 6000 грн.

Представником третьої особи Бондарук Т.І. подані до суду письмові пояснення в яких третя особа вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін.

В судовому засіданні 26.06.2015р. представники скаржника доводи апеляційної скарги підтримали, вважають рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, тому просять його скасувати.

Представник відповідача доводи апеляційної скарги заперечив, вважає рішення суду законним та обґрунтованим, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення місцевого господарського суду без змін.

Представник третьої особи Бондарук Т.І. заперечив доводи апеляційної скарги, вважає рішення суду законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін.

В судове засідання треті особи - Кравчук Л. Д., Янчук О. Р., Вовк О. К. не з'явилися, про день, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження у справі про час і місце розгляду справи, явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за відсутності вищевказаних третіх осіб, за наявними у справі матеріалами, у відповідності до вимог ст.101 ГПК України.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, приватному підприємству "Виробничо-комерційній фірмі "Домінанта" належить на праві постійного користування земельна ділянка площею 0,1290 га, що посвідчується державним актом на право постійного користування землею серії І-ВЛ №001776 з послідуючими змінами в землекористуванні, що відмічені в акті (а.с. 15-17).

При цьому, судом приймається до уваги, що на підставі розпорядження засновника від 25.04.2007р. назва фірми Виробничо-комерційна фірма "Домінанта" змінена на приватне підприємство "Виробничо-комерційна фірма "Домінанта", з метою приведення установчих документів фірми до вимог сучасного законодавства.

Рішенням Луцької міської ради №72/17 від 25.03.2015 року "Про припинення Виробничо-комерційній фірмі "Домінанта" права постійного користування земельною ділянкою на вул. Загородній" припинено ВКФ "Домінанта" право постійного користування земельною ділянкою на вул. Загородній площею 0,1290 га у зв'язку з її використанням не за цільовим призначенням (п. 1 рішення). При цьому, у рішенні міської ради правовою підставою вказана ст. 142 Земельного кодексу України (а.с. 11).

Апеляційним судом приймається до уваги пояснення представника відповідача, що міською радою в рішенні №72/17 від 25.03.2015 року ст. 142 ЗК України вказана випадково через некомпетентністю працівників, які допустили описку коли готували проект рішення. Позивач не звертався із заявою про припинення права постійного користування земельною ділянкою до Луцької міської ради. В судовому засіданні представник відповідача пояснив, що правовою підставою прийнятого рішення є ст. 141 ЗК України.

Рішенням Луцької міської ради № 72/18 від 25.03.2015 року "Про надання громадянам Бондарук Т.І., Кравчук Л.Д., Янчук О.Р., Вовк О.К. дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд на вул. Загородній" надано громадянам Бондарук Т.І., Кравчук Л.Д., Янчук О.Р., Вовк О.К. дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на умовах оренди для обслуговування жилих будинків, господарських будівель на вул. Загородній площею 0,1290 га, з земель комунальної власності ( а.с. 12).

Позивач, не погоджуючись з прийнятими Луцькою міською радою рішеннями № 72/17 від 25.03.2015 року та № 72/18 від 25.03.2015 року звернувся до суду з позовом про їх скасування.

Розглядаючи питання щодо законності та обґрунтованості позовних вимог про скасування вказаних рішень, господарський суд приймає до уваги наступне.

Згідно ст. 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Відповідно до п. 2.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 17.05.2011р. "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" право постійного землекористування є безстроковим, на відміну від права оренди, і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб'єкта права користування земельною ділянкою після державної реєстрації такого права поза межами підстав, визначених у статті 141 Земельного кодексу України, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою.

Стаття 141 Земельного кодексу України встановлює наступні підстави припинення права користування земельною ділянкою: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

При цьому, порядок припинення права користування земельними ділянками, які використовуються з порушенням земельного законодавства, врегульовано статтею 144 Земельного кодексу України. Вказана стаття визначає, що у разі виявлення порушення земельного законодавства державний інспектор сільського господарства, державний інспектор з охорони довкілля складає протокол про порушення та видає особі, яка допустила порушення, вказівку про його усунення у 30-денний строк. Якщо особа, яка допустила порушення земельного законодавства, не виконала протягом зазначеного строку вказівки державного інспектора щодо припинення порушення земельного законодавства, державний інспектор сільського господарства, державний інспектор з охорони довкілля відповідно до закону накладає на таку особу адміністративне стягнення та повторно видає вказівку про припинення правопорушення чи усунення його наслідків у 30-денний строк. У разі неусунення порушення земельного законодавства у 30-денний строк державний інспектор сільського господарства, державний інспектор з охорони довкілля звертається до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про припинення права користування земельною ділянкою. Рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про припинення права користування земельною ділянкою може бути оскаржене землекористувачем у судовому порядку.

Факт використання земельної ділянки не за цільовим призначенням повинен бути підтверджений матеріалами справи про адміністративне правопорушення, а саме: актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства, протоколом про адміністративне правопорушення, приписом (з вимогою усунення порушення земельного законодавства), актом обстеження земельної ділянки. Після дотримання процедури, передбаченою частиною 1 статті 144 Земельного кодексу України, інспектор має право ініціювати перед відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування розгляд питання про припинення права постійного користування.

Відповідно до пункту 1 положення "Про Державну інспекцію сільського господарства України", затвердженого указом Президента України №459/2011 від 13.04.2011р., державна інспекція сільського господарства України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через міністра аграрної політики та продовольства України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

Згідно п. 4 вказаного указу державна інспекція сільського господарства України відповідно до покладених на неї завдань здійснює в т.ч. і нагляд (контроль) за використанням земельних ділянок відповідно до цільового призначення.

Апеляційним судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів проведення державною інспекцією сільського господарства у Волинській області перевірки дотримання вимог земельного законодавства ПП "ВКФ "Домінанта" на земельній ділянці площею 0,1290га по вул. Загородній у м. Луцьку.

Судом приймається до уваги, лист Державної інспекції сільського господарства у Волинській області №01-14/646 від 15.04.2015р. в якому інспекція повідомляє, що протягом вересня 2014р. по квітень 2015р. нею перевірок дотримання вимог земельного законодавства ПП ВКФ "Домінанта" на земельній ділянці по вул. Загородній у м. Луцьку не проводилось (а.с. 99).

Згідно ст. 20 Господарського кодексу України кожен суб'єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав: визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єктів господарювання та інше.

Відповідно до ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що відповідачем не доведено, а судом апеляційної інстанції не встановлено використання позивачем земельної ділянки не за цільовим призначенням, оскільки перевірка дотримання вимог земельного законодавства ПП "ВКФ "Домінанта" на земельній ділянці площею 0,1290га по вул. Загородній інспекцією не проводилася. Відповідачем не надано доказів в підтвердження факту нецільового використання земельної ділянки, а саме: акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства, протоколу про адміністративне правопорушення, припису (з вимогою усунення порушення земельного законодавства), акту обстеження земельної ділянки.

Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено порушення Луцькою міською радою порядку припинення права користування земельною ділянкою ПП "ВКФ "Домінанта" по вул. Загородній площею 0,1290 га, який врегульовано статтею 144 Земельного кодексу України, а дії міської ради кваліфікуються судом як такі, що спрямовані на позбавлення позивача права користування земельною ділянкою після державної реєстрації такого права поза межами підстав, визначених у статті 141 Земельного кодексу України, рішення Луцької міської ради №72/17 від 25.03.2015 року "Про припинення виробничо-комерційній фірмі "Домінанта" права постійного користування земельною ділянкою на вул. Загородній" підлягає визнанню незаконним та скасуванню.

Відповідно до ч.5 ст.116 ЗК України, земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Оскільки рішення Луцької міської ради № 72/17 від 25.03.2015 року "Про припинення виробничо-комерційній фірмі "Домінанта" права постійного користування земельною ділянкою на вул. Загородній" судом визнано незаконним та скасовано, право позивача на користування земельною ділянкою площею 0,1290 га не припинилось, відтак прийняте Луцькою міською радою рішення №72/18 від 25.03.2015 року "Про надання громадянам Бондарук Т.І., Кравчук Л.Д., Янчук О.Р., Вовк О.К. дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд на вул. Загородній" порушує право позивача як належного землекористувача володіти та користуватися вказаною земельною ділянкою, тому підлягає визнанню незаконним та скасуванню.

Відповідно до ст. 44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

З пункту 6.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" вбачається, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Виходячи з викладеного, апеляційним судом приймається до уваги, що відшкодування витрат пов'язаних з оплатою послуг адвоката з надання правової допомоги можливе при сукупності наступних підстав: послуги повинні надаватись адвокатом (адвокатським бюро, колегією, фірмою, конторою чи іншими адвокатськими об'єднаннями); реальної оплати таких послуг до прийняття рішення у справі та підтвердження цієї оплати відповідними фінансовими документами.

За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

Як вбачається із матеріалів справи 12.05.2015 р. між адвокатом Ульчак Б.І., який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 230 від 28.11.2002 р. та приватним підприємством "Виробничо-комерційна фірма "Домінанта" укладено договір про надання юридичних послуг № б/н. Відповідно до п. 1 договору замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання виконати від імені замовника наступні юридичні дії, а саме: представництво інтересів підприємства у господарському суді Волинської області по справі №903/384/15 за позовом замовника до Луцької міської ради, третіх осіб про визнання недійсним рішення Луцької міської ради. Згідно п. 3.1. договору оплата послуг виконавця за даним договором визначається в розмірі 4000 грн. та здійснюється внесенням готівкових коштів. Факт виконання обумовлених робіт не потребує підписання акту виконаних робіт між сторонами. До матеріалів справи представником позивача додано квитанцію до прибуткового касового ордера №3 від 13.05.2015р. в підтвердження здійснення оплати в розмірі 4 000 грн. (підстава платежу договір від 12.05.2015р.), та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 230 від 28.11.2002 р. видане Ульчак Б.І.

Згідно договору про надання правової допомоги від 06.04.2015р., який укладений між адвокатом Слупко Н.А., який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №789 від 18.12.2013 р. та приватним підприємством "Виробничо-комерційна фірма "Домінанта" згідно, якого клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов'язання надати правову допомогу та представляти інтереси клієнта в обсязі та на умовах передбачених даним договором у справі за позовом клієнта до Луцької міської ради про скасування рішень Луцької міської ради від 25.03.2015р. №72/17, №72/18. Також в матеріалах справи наявний акт прийому-передачі наданих послуг від 06.04.2015р., згідно якого адвокат Слупко Н.А. (виконавець), що діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю ВЛ №789 надав, а ПП "ВКФ "Домінанта" (замовник) прийняв належно виконані послуги юридичного характеру, вартість яких становить 6000 грн. Представником позивача додано квитанцію до прибуткового касового ордера №06 від 06.04.2015р. в підтвердження здійснення оплати в розмірі 6 000 грн. (підстава платежу оплата згідно договору від 06.04.2015р.), та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 789 від 18.12.2013 р. видане Слупко Н.А.

До суду апеляційної інстанції позивачем подане клопотання про відшкодування витрат на послуги адвоката Гапона С.Й. в розмірі 6000 грн. В підтвердження вимог до клопотання долучений договір про юридичні послуги від 27.05.2015р. укладений адвокатом Гапон Сергієм Йосиповичем, що діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №790 від 18.12.2013р. та ПП "ВКФ "Домінанта" Відповідно до п. 1 договору замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання надати правову допомогу та представляти інтереси замовника в обсязі та на умовах передбачених цим договором у справі №903/384/15 про скасування рішень Луцької міської ради від 25.03.2015р. №72/17, №72/18. Згідно акту прийому-передачі наданих послуг від 27.05..2015р. адвокат Гапон С.Й. (виконавець) надав, а ПП "ВКФ "Домінанта" (замовник) прийняв належно виконані послуги юридичного характеру, вартість яких становить 6000 грн. Представником позивача додано квитанцію до прибуткового касового ордера №23 від 27.05.2015р. в підтвердження здійснення оплати в розмірі 6 000 грн. (підстава платежу оплата згідно договору про надання правової допомоги від 27.05.2015р.), та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 790 від 18.12.2013 р. видане Гапон С.Й.

Судом апеляційної інстанції, при розподілі витрат на оплату послуг адвоката звертається увагу на п.6.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" в якому вказано, що вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність обмежити розмір суми, яка підлягає сплаті за послуги адвоката до 2 000 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції та 2000 грн. - витрат по оплаті послуг адвоката за розгляд справи в суді апеляційної інстанції з огляду на розумну необхідність відповідних судових витрат для даної справи, нескладність справи, невеликий обсяг матеріалів та невелику кількість проведених судових засідань.

Витрати по судовому збору за розгляд позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на відповідача, відповідно до ст. 49 ГПК України.

Апеляційним судом враховуються вимоги п. 5.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" відповідно до якого питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується господарським судом за результатами розгляду відповідних матеріалів, у тому числі й за відсутності заяви (клопотання) сторони чи іншого учасника судового процесу про повернення суми судового збору.

В даному випадку позивачу слід повернути 1218 грн. сплаченого судового збору виходячи з того, що за подання апеляційної скарги йому потрібно було сплатити судовий збір в розмірі 1218 грн., тоді як ним сплачено 2436 грн., що підтверджується квитанцією №1 від 11.06.2015 р.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного підприємства "Виробничо-комерційної фірми "Домінанта" на рішення господарського суду Волинської області від 27.05.15 р. у справі № 903/384/15 - задоволити.

2. Рішення господарського суду Волинської області від 27.05.15р. у справі №903/384/15 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Визнати незаконним та скасувати рішення Луцької міської ради №72/17 від 25.03.2015р. "Про припинення Виробничо-комерційній фірмі "Домінанта" права постійного користування земельною ділянкою на вул. Загородній".

Визнати незаконним та скасувати рішення Луцької міської ради № 72/18 від 25.03.2015 року "Про надання громадянам Бондарук Т.І., Кравчук Л.Д., Янчук О.Р., Вовк О.К. дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд на вул. Загородній".

3. Стягнути з Луцької міської ради (43000, м. Луцьк, вул. Б. Хмельницького, 19, код 04051327) на користь приватного підприємства "Виробничо-комерційної фірми "Домінанта" (43026, м. Луцьк, вул. Карпенка-Карого, 1а, код 13361656) 2 000 грн. - витрат по оплаті послуг адвоката за розгляд справи в суді першої інстанції та 2000 грн. - витрат по оплаті послуг адвоката за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

4. Стягнути з Луцької міської ради (43000, м. Луцьк, вул. Б. Хмельницького, 19, код 04051327) на користь приватного підприємства "Виробничо-комерційної фірми "Домінанта" (43026, м. Луцьк, вул. Карпенка-Карого, 1а, код 13361656) судовий збір в розмірі 2436 грн. за розгляд позовної заяви.

5. Стягнути з Луцької міської ради (43000, м. Луцьк, вул. Б. Хмельницького, 19, код 04051327) на користь приватного підприємства "Виробничо-комерційної фірми "Домінанта" (43026, м. Луцьк, вул. Карпенка-Карого, 1а, код 13361656) судовий збір в розмірі 1218 грн. за розгляд апеляційної скарги.

6. Повернути приватному підприємству "Виробничо-комерційної фірми "Домінанта" (43026, м. Луцьк, вул. Карпенка-Карого, 1а, код 13361656) з державного бюджету України зайво сплачений судовий збір при подачі апеляційної скарги в розмірі 1218 грн.

7. Місцевому господарському суду видати судові накази.

8. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 Господарського процесуального кодексу України.

9. Справу повернути до господарського суду Волинської області.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Грязнов В.В.