РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2015Справа №910/13180/15
За позовом Дочірнього підприємства "Укрнафтогазкомплект" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до Дочірнього підприємства "Нафтогазбезпека" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

про стягнення 242 585,11 грн.

Суддя Ярмак О.М.

Представники:

Від позивача: Анісімова К.О. за дов.

Від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У засіданні суду 16.06.2015р. оголошувалась перерва на підставі ст. 77 ГПК України.

Пред'явлені вимоги про стягнення 198 523,89 грн. основного боргу - заборгованості по орендній платі за період з листопада 2014р. по березень 2015р. за договором № 744-05 від 05.12.2005р., 15 725,77 грн. пені, 27 335,11 грн. інфляційних втрат, 1 000,34 грн. 3% річних.

15.06.2015р. до суду відповідачем подано клопотання про зменшення позовних вимог, відповідно до якого він визнає позовні вимоги та просить зменшити штрафні санкції відповідно до п.3 ч. 1 ст.83 ГПК України.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та подав документи по справі.

Відповідач свого представника у засідання суду не направив, про дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином, під розписку у судовому засіданні 16.06.2015р., тому справа розглядається за наявними у ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

05.12.2005 року між позивачем (орендодавець за договором) та відповідчаепм (суборендар) був укладений договір оренди майна (нерухомого) № 744-05, відповідно до п. 1.1 якого орендодавець передає, а суборендар приймає в строкове платне користування нежитлові приміщення, розташовані за адресою: м.Київ, вул.Гонти, 3-А. корп..2, загальною площею 37,2 кв.м.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Сторони неодноразово вносили зміни до договору шляхом укладення додаткових угод.

Пунктом 3.1 договору в редакції додаткової угоди № 17 від 27.06.2014р. визначено, що орендна плата включає в себе оплату за оренду приміщення та відшкодування комунальних витрат і визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінету Міністрів України. Сума плати за оренду нежитлових приміщень за перший (березень-травень 2014 року) місяць становить 30 616,98 грн. з ПДВ. Відшкодування витрат за користування комунальними послугами проводиться щомісячно, згідно з Розрахунком компенсації комунальних платежів.

Відповідно до п. 5.2. договору, суборендар зобов'язується своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату та плату, зазначену у ст.3 договору.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з листопада 2014р. по березень 2015р. позивач за Актами надання послуг, які підписані та скріплені печатками сторін без зауважень, № 43 від 30.11.2014р. на суму 36 453,90 грн., № 46 від 31.12.2014р. на суму 38 581,70 грн., № 4 від 31.01.2015р. на суму 37 868,91 грн., № 8 від 28.02.2015р. на суму 41 355,86 грн., № 12 від 31.03.2015р. на суму 44 263,52 грн. було надано відповідачу послуги по оренді приміщення на загальну суму 198 523,89 грн.

Відповідно до ст.ст.526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 ЦК України).

Відповідач наявність заборгованості у сумі 198 523,89 грн. визнав, проте доказів оплати відповідачем вказаної суми боргу, в тому числі в установлені договором строки, суду не надано.

Несплата відповідачем орендної плати по договору № 744-05 від 05.12.2005р.є порушенням договірних зобов'язань та вимог чинного законодавства України.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 9.2 договору визначено, що орендна плата перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується орендодавцем відповідно до вимог чинного законодавства з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, за кожний день прострочення, включаючи день оплати. Сторони домовились, що строк позовної давності по даному договору та стягненню штрафу та пені встановлюється тривалістю у три роки.

Позивачем заявлено до стягнення 27 335,11 грн. інфляційних втрат, 1 000,34 грн. 3% річних за період з 11.12.2014р. по 15.04.2015р. прострочення виконання зобов'язання, які враховуючи встановлений судом факт наявності заборгованості прострочення відповідачем свого зобов'язання по оплаті орендних платежів за спірний період по договору, визнаються обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо заявленої суми пені, то за розрахунком суду, з урахуванням визначеного позивачем періоду нарахування, правомірними є вимоги позивача про стягнення з відповідача суми пені у розмірі 15 725,77 грн.

Частиною 1 ст. 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкції. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

У відповідності до ч. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Як зазначено в п. 3.17.4, постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Представником відповідача 15.06.2015р. було подано клопотання, в якому відповідач просить суд зменшити розмір заявленої до стягнення суми пені на 99%.

Заява мотивована тим, що прострочення виконання грошового зобов'язання викликано, перш за все, пов'язано із окупацією Росією території АРК, захопленням та припиненням діяльності Кримського РПО, яке надавало послуги з охорони об'єктів ПАТ «Чорноморнафтогаз», яке було основним підрозділом та забезпечувало надходження коштів для діяльності відповідача, а також припиненням діяльності ПАТ «Чорноморнафтогаз».

Враховуючи матеріали справи та доводи відповідача, наведені у заяві, суд дійшов висновку, що на підставі ст. 233 Господарського кодексу України та п. 3. ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, клопотання відповідача підлягає частковому задоволенню, а сума пені підлягає зменшенню у 10 разів - до 157,26 грн.

Відповідач свого контррозрахунку суми позову не надав, всупереч ст.33 ГПК України не надав належних доказів та не довів підстав для звільнення його від обов'язку нарахованих позивачем штрафних санкцій.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Дочірнього підприємства "Нафтогазбезпека" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (04112, м.Київ, вул.Гонти, 3-а, корп.2, ) на користь Дочірнього підприємства "Укрнафтогазкомплект" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (04107, м.Київ, вул.Нагірна, 27, ) 198 523 (сто дев'яносто вісім тисяч п'ятсот двадцять три) грн. 89 коп. основного боргу, 27 335 (двадцять сім тисяч триста тридцять п'ять) грн. 11 коп. інфляційних втрат, 1 000 (одну тисячу) грн. 34 коп. 3% річних, 157 (сто п'ятдесят сім) грн. 26 коп. пені, 4851 (чотири тисячі вісімсот п'ятдесят одну) грн. 70 коп. судового збору.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Суддя О.М.Ярмак