ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року Справа № 911/2834/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:Панової І.Ю.,
суддів:Жукової Л.В.,
Погребняка В.Я.,
розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "БРОКБІЗНЕСБАНК"
на ухвалугосподарського суду Київської області від 10.11.2014
та постановуКиївського апеляційного господарського суду від 31.03.2015
у справі № 911/2834/14 господарського суду Київської області
за заявоюголови ліквідаційної комісії Товариства з обмеженою відповідальністю "ЦЕЗАР"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "ЦЕЗАР"
провизнання банкрутом
за участю представників сторін: від Публічного акціонерного товариства "БРОКБІЗНЕСБАНК" - Перетятько С.М., Грищенко І.С., від Генеральної прокуратури України - Савицька О.В., від Товариства з обмеженою відповідальністю "ЦЕЗАР" - Холод І.П.

ВСТАНОВИВ :

Ухвалою господарського суду Київської області від 21.07.2014 за заявою голови ліквідаційної комісії Товариства з обмеженою відповідальністю "ЦЕЗАР" порушено провадження у справі № 911/2834/14 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ЦЕЗАР" на підставі ст.ст. 1, 10, 16, 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Постановою господарського суду Київської області від 04.08.2014 у справі № 911/2834/14 визнано банкрутом ТОВ "ЦЕЗАР"; відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором ТОВ "ЦЕЗАР" Дамаскіна Ю.М.

Ухвалою господарського суду Київської області від 20.10.2014 у справі № 911/2834/14 визнано Публічне акціонерне товариство "БРОКБІЗНЕСБАНК" кредитором банкрута; визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІРМА СПЕЦТЕХСТРОЙ" кредитором банкрута, конкурсна заборгованість перед яким вже була підтверджена ухвалою господарського суду Київської області від 21.07.2014 у справі № 911/2834/14; затверджено реєстр вимог кредиторів ТОВ "ЦЕЗАР": - ПАТ "БРОКБІЗНЕСБАНК" з грошовими вимогами у вигляді основного зобов'язання в сумі 11 743 431,82 грн., які підлягають задоволенню в четверту чергу задоволення вимог кредиторів, штрафних санкцій в сумі 1 157 724,02 грн., які підлягають задоволенню в шосту чергу задоволення вимог кредиторів; - ТОВ "ФІРМА СПЕЦТЕХСТРОЙ" з грошовими вимогами у вигляді основного боргу в сумі 27 780,00 грн., які підлягають задоволенню в четверту чергу задоволення вимог кредиторів, та судового збору в сумі 1 218,00 грн., які підлягають задоволенню у першу чергу задоволення вимог кредиторів.

29.10.2014 до господарського суду Київської області від ліквідатора банкрута надійшов звіт ліквідатора від 28.10.2014 б/№ (вх. 24068/14 від 29.10.2014) з доданими документами, в тому числі ліквідаційним балансом банкрута станом на 23.10.2014.

Ухвалою господарського суду Київської області від 10.11.2014 у справі № 911/2834/14 затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс ТОВ "ЦЕЗАР", ліквідовано юридичну особу банкрута - ТОВ "ЦЕЗАР", вимоги усіх кредиторів визнано погашеними, а виконавчі документи такими, що не підлягають виконанню, провадження у справі № 911/2834/14 про банкрутство ТОВ "ЦЕЗАР" припинено.

Не погодившись із винесеною господарським судом Київської області ухвалою від 10.11.2014, ПАТ "БРОКБІЗНЕСБАНК" звернулось із апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.12.2014 у справі № 911/2834/14 апеляційну скаргу ПАТ "БРОКБІЗНЕСБАНК" на ухвалу господарського суду Київської області від 10.11.2014 у справі № 911/2834/14 з доданими до неї документами повернено скаржнику без розгляду про суті.

Постановою Вищого господарського суду України від 17.02.2015 у справі № 911/2834/14 ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 01.12.2014 у справі № 911/2834/14 скасовано, а справу передано на розгляд до Київського апеляційного господарського суду.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.03.2015 у справі № 911/2834/14 апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "БРОКБІЗНЕСБАНК" та Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ Міндоходів у місті Києві залишено без задоволення, а ухвалу господарського суду Київської області від 10.11.2014 у справі № 911/1342/14 залишено без змін.

Не погоджуючись із винесеною судом першої інстанції ухвалою від 10.11.2014 та прийнятою судом апеляційної інстанції постановою від 31.03.2015, ПАТ "БРОКБІЗНЕСБАНК" звернулось до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, просило скасувати ухвалу господарського суду Київської області від 10.11.2014 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 31.03.2015 у справі № 911/2834/14, прийняти нове рішення, яким відмовити в затвердженні звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу ТОВ "ЦЕЗАР", посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст. 43 ГПК України.

Суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі від 10.11.2014, розглянувши звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс ТОВ "ЦЕЗАР", встановив, що з метою встановлення ліквідаційної маси банкрута ліквідатором проведено інвентаризацію майна банкрута, що підтверджено копіями: Інвентаризаційного опису основних засобів від 22.10.2014; Акту інвентаризації розрахунків з покупцями, постачальниками та іншими дебіторами і кредиторами від 22.10.2014; Акту № 1 про результати інвентаризації наявних коштів від 22.10.2014, що зберігаються у ТОВ "ЦЕЗАР"; довідки до Акту інвентаризації розрахунків з покупцями, постачальниками та іншими дебіторами і кредиторами від 22.10.2014, згідно яких у банкрута основні засоби, кошти, дебіторська заборгованість, інше майно, що можна віднести до ліквідаційної маси банкрута - відсутні.

Також ліквідатором банкрута надано господарському суду довідку, відповідно до якої станом на 22.10.2014 на балансі у Банкрута відсутні будь-які активи, рухоме та нерухоме майно, а також грошові кошти.

Крім того, господарським судом встановлено, що з метою формування ліквідаційної маси ліквідатором вчинено наступні дії: направлено запит Києво - Святошинській виконавчій дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з проханням надати інформацію щодо наявності чи відсутності заборгованості перед бюджетом у банкрута; запит виконавчій дирекції Київського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з проханням надати інформацію щодо наявності чи відсутності заборгованості перед бюджетом у банкрута; запит до Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Київській області з проханням надати інформацію щодо зареєстрованих транспортних засобів, які належали на праві приватної власності ТОВ "ЦЕЗАР"; запит Державній архітектурно-будівельній інспекції України, з проханням надати інформацію щодо наявних дозволів на виконання будівельних робіт ТОВ "ЦЕЗАР"; запит Державній службі гірничого нагляду та промислової безпеки України, з проханням надати інформацію щодо наявних дозволів на проведення гірничих робіт у ТОВ "ЦЕЗАР"; запит Державній інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті, з проханням надати інформацію щодо наявних суден у ТОВ "ЦЕЗАР"; запит Державній інспекції сільського господарства Київської області з проханням надати інформацію щодо наявних тракторів, самохідних шасі, самохідних дорожньо - будівельних і меліоративних машин, тракторних причепів у ТОВ "ЦЕЗАР"; запит Державній авіаційній службі України, з проханням надати інформацію щодо наявних повітряних суден у ТОВ "ЦЕЗАР"; запит Національній комісії з цінних паперів та фондового ринку з проханням надати інформацію щодо наявних цінних паперів у ТОВ "ЦЕЗАР"; запит до Головного управління Держземагентства у Київській області з проханням надати інформацію щодо наявності у Банкрута на праві власності земельних ділянок.

Судом першої інстанції зазначено, що відповідно до довідки Києво - Святошинської районної виконавчої дирекції Київського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 10.10.2014 № 1143-03-75, банкрут перед Київським обласним відділенням Фонду соціального страхування Києво - Святошинської районної виконавчої дирекції заборгованості не має; згідно довідки Київського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 16.10.2014 № 2778/07-77, за Банкрутом заборгованість перед Фондом відсутня; відповідно до довідки Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Київській області від 22.10.2014 № 18/10095, згідно з даними автоматизованої інформаційної пошукової системи УДАІ ГУ МВС України в Київській області станом на 22.10.2014 за ТОВ "ЦЕЗАР" транспортні засоби серед зареєстрованих в Київській області не значаться; відповідно до довідки Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 23.10.2014 № 47-5-33, станом на 23.10.2014 у Єдиному реєстрі відсутня інформація щодо наявності дозволів на виконання будівельних робіт ТОВ "ЦЕЗАР"; згідно довідки Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України від 10.10.2014 № 7592/0/77-92/0/14, відповідно до Реєстру, ТОВ "ЦЕЗАР" не одержувало дозволів Держгірпромнагляду України та його територіальних органів; відповідно до довідки Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті від 17.10.2014 № 2521-4/062.2/45-75, відповідно до електронної версії Державного суднового реєстру України та Суднової книги України по місту Києву записи щодо суден, власником або судновласником яких є юридична особа - ТОВ "ЦЕЗАР" відсутні; згідно довідки Державної інспекції сільського господарства в Київській області від 16.10.2014 № 10-25/1278, відповідно до комп'ютерної бази даних, ТОВ "ЦЕЗАР" техніку не реєструвало; відповідно до довідки Державної авіаційної служби України від 15.10.2014 № 20.01.19-77-555, у Державному реєстрі цивільних повітряних суден України за ТОВ "ЦЕЗАР" повітряні судна не зареєстровані; згідно довідки Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 22.10.2014 № 09/04/27459/нк, станом на 30.06.2014 банкрут серед власників, які володіють значними пакетами акцій емітентів (10 відсотків і більше статутного капіталу) відсутній; згідно довідки Управління Держземагентства у Київській області від 22.10.2014 №16/14-1288/2-Д, за наявною інформацією відомості щодо реєстрації земельних ділянок в межах Київської області за банкрутом відсутні.

Також господарським судом встановлено, що відсутність майна у банкрута підтверджена також копією Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 45610254 від 13.10.2014, згідно якого відсутня інформація щодо майна банкрута, яке внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Згідно звіту ліквідатора банкрута та доданих до нього документів, матеріалів справи № 911/2834/14, суд першої інстанції серед всього іншого встановив, що ліквідатором банкрута не виявлено майна банкрута, яке є предметом застави; майно банкрута, яке б знаходилось у третіх осіб на зберіганні або передавалось іншим особам, та за яке не отримані кошти, не виявлено; звільнення працівників, яким має бути виплачена вихідна допомога, не проводилось, вихідна допомога не виплачувалась; у банкрута відсутня заборгованість з виплати заробітної плати; на час проведення ліквідаційної процедури всі рахунки банкрута закриті; у банкрута відсутні архівні документи, що підлягають зберіганню.

Враховуючи вищезазначене, господарський суд в оскаржуваній ухвалі дійшов висновку, що у зв'язку з відсутністю майна та будь-яких інших активів у банкрута за рахунок реалізації яких можливе задоволення вимог ПАТ "БРОКБІЗНЕСБАНК" та ТОВ "ФІРМА СПЕЦТЕХСТРОЙ" - їх вимоги є погашеними, ліквідатором банкрута в ході ліквідаційної процедури здійснено всі необхідні заходи, передбачені Законом про банкрутство, тому звіт ліквідатора банкрута та ліквідаційний баланс банкрута підлягають затвердженню.

Суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові в повному обсязі погодився із висновками суду першої інстанції про наявність підстав для затвердження звіту ліквідатора і ліквідаційного балансу ТОВ "ЦЕЗАР" та припинення провадження у справі.

Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції не прийняла до уваги доводи апеляційної скарги ПАТ "БРОКБІЗНЕСБАНК" про те, що банкрутом було передано в заставу каменеріжучі машини "Індустрія" (серійні номери 1357431,135432, 135433), що нібито знаходяться на території Новосільської сільської ради Чорноморського району Автономної республіки Крим, оскільки, банк, як заставодержатель, ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному провадженні, не надав доказів щодо наявності та місцезнаходження майна, яке за його словами може знаходитись в АР Крим. За таких обставин і згідно наданих документів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що стверджувати про наявність такого майна є невірним.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що ухвала суду першої інстанції про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу, та постанова суду апеляційної інстанції, прийняті з порушенням вимог ст. 43 ГПК України, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 4-1 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Статтею 9 вказаного Закону визначено, що справи про банкрутство розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає, що рішення у справі про банкрутство, що є актом правосуддя, повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ліквідатор - фізична особа, яка відповідно до судового рішення господарського суду організовує здійснення ліквідаційної процедури боржника, визнаного банкрутом, та забезпечує задоволення вимог кредиторів у встановленому цим Законом порядку.

Ліквідатор з дня свого призначення, зокрема, здійснює такі повноваження: приймає до свого відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; проводить інвентаризацію та оцінку майна банкрута; аналізує фінансове становище банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; очолює ліквідаційну комісію та формує ліквідаційну масу; пред'являє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості; має право отримувати кредит для виплати вихідної допомоги працівникам, що звільняються внаслідок ліквідації банкрута, який відшкодовується згідно з цим Законом позачергово за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута; з дня визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури повідомляє працівників банкрута про звільнення та здійснює його відповідно до законодавства України про працю. Виплата вихідної допомоги звільненим працівникам банкрута провадиться ліквідатором у першу чергу за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута, або отриманого для цієї мети кредиту; заявляє в установленому порядку заперечення щодо заявлених до боржника вимог поточних кредиторів за зобов'язаннями, які виникли під час провадження у справі про банкрутство і є неоплаченими; подає до суду заяви про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб; передає в установленому порядку на зберігання документи банкрута, які відповідно до нормативно-правових документів підлягають обов'язковому зберіганню, на строк не менше п'яти років з дати визнання особи банкрутом; продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом; повідомляє про своє призначення державний орган з питань банкрутства в десятиденний строк з дня прийняття рішення господарським судом та надає державному органу з питань банкрутства відповідну інформацію для ведення Єдиного реєстру підприємств, щодо яких порушено провадження у справі про банкрутство;

Згідно ч. ч. 1, 5 ст. 45 Закону про банкрутство, кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цією статтею. Вимоги, не задоволені за недостатністю майна, вважаються погашеними.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 46 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" після завершення всіх розрахунків з кредиторами ліквідатор подає до господарського суду звіт та ліквідаційний баланс, до якого додаються: відомості за результатами інвентаризації майна боржника та перелік ліквідаційної маси; відомості про реалізацію об'єктів ліквідаційної маси з посиланням на укладені договори купівлі-продажу; копії договорів купівлі-продажу та акти приймання-передачі майна; реєстр вимог кредиторів з даними про розміри погашених вимог кредиторів; документи, які підтверджують погашення вимог кредиторів; довідка архівної установи про прийняття документів, які відповідно до закону підлягають довгостроковому зберіганню; для акціонерних товариств - копія розпорядження про скасування реєстрації випуску акцій, засвідчена Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку; для емітентів цінних паперів - копія звіту про наслідки погашення цінних паперів, засвідчена Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку.

Згідно ч. 2 ст. 46 вказаного Закону, якщо за результатами ліквідаційної процедури після задоволення вимог кредиторів не залишилося майна, господарський суд виносить ухвалу про ліквідацію юридичної особи - банкрута.

Враховуючи вимоги ст.ст. 41, 46 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що розглядаючи ліквідаційний баланс та звіт ліквідатора, в судовому засіданні господарський суд перевіряє обґрунтованість, правомірність та повноту дій ліквідатора, а також, достовірність змісту ліквідаційного балансу.

Суд касаційної інстанції зазначає, що виходячи із вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ухвала суду про затвердження звіту ліквідатора і ліквідаційного балансу є за своєю правовою природою судовим рішенням, яке підсумовує хід ліквідаційної процедури, в якому необхідно повно відобразити обставини, що мають значення для даної справи.

Затверджуючи звіт ліквідатора, господарський суд повинен дати оцінку належності проведення ліквідатором всієї ліквідаційної процедури, дотримання ним черговості задоволення вимог кредиторів, відповідності законодавству про банкрутство всіх обов'язкових додатків до звіту ліквідатора, зокрема, оцінити повноту пошуку, виявлення майнових активів банкрута, для включення їх в ліквідаційну масу, дати оцінку діям ліквідатора щодо пошуку, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб, надати оцінку повноті реалізації ліквідатором активів боржника, а також з'ясувати чи здійснювались ліквідатором заходи для виявлення та повернення дебіторської заборгованості банкрута. Висновки суду про встановлені обставини і їх правові наслідки повинні бути вичерпними, відповідати дійсності та підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає, що звіт та ліквідаційний баланс, як підсумковий документ, що подається ліквідатором господарському суду в зв'язку з закінченням ліквідаційної процедури, не може бути затверджений господарським судом у відсутності доказів аналізу ліквідатором первісної бухгалтерської документації боржника, а також, у відсутності аналізу судом дій ліквідатора щодо виявлення майна банкрута що підлягає включенню до ліквідаційної маси, а також, його дій щодо пошуку нерухомого, рухомого майна банкрута і дебіторської заборгованості.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 29.10.2014 до господарського суду Київської області від ліквідатора банкрута надійшов звіт ліквідатора від 28.10.2014 б/№ (вх. 24068/14 від 29.10.2014) з доданими документами, в тому числі ліквідаційним балансом банкрута станом на 23.10.2014.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає, що рішення з господарського спору, в тому числі і у справі про банкрутство, повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом.

Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог статті 4-2 ГПК щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В даному випадку, колегія суддів Вищого господарського суду України висновки судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для затвердження звіту ліквідатора, ліквідаційного балансу банкрута, а також, припинення банкрута, як юридичної особи, та припинення провадження у справі про банкрутство вважає безпідставними, з огляду на таке.

Виходячи із вимог ч. 1 ст. 46 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" звіт ліквідатора має бути схвалений комітетом кредиторів, власником майна (органом, уповноваженим управляти майном) боржника (для державних підприємств або підприємств, у статутному капіталі яких частка державної власності перевищує 50 відсотків).

Про час і місце судового засідання, у якому має розглядатися звіт і ліквідаційний баланс, господарський суд повідомляє ліквідатора та членів комітету кредиторів.

Господарський суд після заслуховування звіту ліквідатора та думки членів комітету кредиторів або окремих кредиторів виносить ухвалу про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу.

На підставі викладеного, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що Закон передбачає необхідність дотримання ліквідатором прав кредиторів щодо формування останніми особистої думки стосовно повноти ліквідаційного балансу та звіту ліквідатора.

Колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що враховуючи особливості провадження у справі про банкрутство за скороченою процедурою передбаченою ст. 95 Закону про банкрутство, створення комітету кредиторів не є обов'язковим, в даному випадку, комітет кредиторів не створювався, але, виходячи зі змісту ч.1 ст. 46 Закону України " Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" вказані обставини не позбавляють ліквідатора обов'язку до розгляду по суті господарським судом звіту ліквідатора, подати вказаний звіт та ліквідаційний баланс існуючим кредиторам банкрута.

Суд касаційної інстанції вважає що кредитори, враховуючи необхідність формування їх думки, щодо звіту ліквідатора та повноти ліквідаційного балансу, повинні бути попередньо, до розгляду звіту ліквідатора господарським судом, обізнані зі змістом вказаних підсумкових документів.

В даному випадку, суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 43 ГПК України, не з'ясував в оскаржуваній ухвалі чи були в досудовому порядку окремі кредитори, згідно реєстру вимог кредиторів, обізнані зі змістом звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу, наданого останнім до господарського суду, на що суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові уваги не звернув та неповноту розгляду справи судом першої інстанції не усунув.

Колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу і припинення провадження у справі є заключною стадією у справі про банкрутство, яке повинно відбуватись в окремому судовому засіданні із заслуховуванням думки всіх учасників у справі, повідомлених належним чином про час і місце судового засідання, у якому має розглядатися звіт і ліквідаційний баланс, та є можливим лише після надання оцінки всім доводам сторін, оскільки від їх розгляду безпосередньо залежатиме відповідність звіту ліквідатора і ліквідаційного балансу банкрута фактичним обставинам справи, та можливість їх затвердження господарським судом.

Колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що згідно пунктів 2.6.7, 2.6.17. 2.4.6 Інструкції з діловодства в господарських судах України затвердженої Наказом Державної судової адміністрації України № 28 від 20.02.2013, процесуальні документи надсилаються учасникам судового процесу у відповідності до вимог Господарського процесуального кодексу України.

Повідомлення з відміткою про вручення процесуальних документів адресатові долучаються до матеріалів справи.

Поштові повідомлення про отримання (або неотримання) процесуальних документів, що направляються учасникам судового процесу, підшиваються після відповідного процесуального документа.

Суд касаційної інстанції вважає, що судом апеляційної інстанції в даному випадку не з'ясовано чи мали можливість кредитори банкрута в судовому засіданні до затвердження господарським судом звіту ліквідатора висловити свою думку з приводу даного звіту, не встановлено, чи містять матеріали справи належні та допустимі докази отримання, а саме - повідомлення про вручення поштового відправлення, ухвали господарського суду Київської області про розгляд в судовому засіданні 10.11.2014 звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу банкрута, усіма кредиторами, згідно реєстру вимог кредиторів, які б в свою чергу свідчили про належне повідомлення та обізнаність кредиторів про час та місце розгляду господарським судом звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу банкрута 10.11.2014, як того вимагають положення ч. 1 ст. 46 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Суди попередніх інстанцій в оскаржуваних ухвалі та постанові, розглянувши звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс ТОВ "ЦЕЗАР", встановили, що з метою встановлення ліквідаційної маси банкрута ліквідатором проведено інвентаризацію майна банкрута, що підтверджено копіями: Інвентаризаційного опису основних засобів від 22.10.2014; Акту інвентаризації розрахунків з покупцями, постачальниками та іншими дебіторами і кредиторами від 22.10.2014; Акту № 1 про результати інвентаризації наявних коштів від 22.10.2014, що зберігаються у ТОВ "ЦЕЗАР"; довідки до Акту інвентаризації розрахунків з покупцями, постачальниками та іншими дебіторами і кредиторами від 22.10.2014, згідно яких у банкрута основні засоби, кошти, дебіторська заборгованість, інше майно, що можна віднести до ліквідаційної маси банкрута - відсутні.

Також, судами першої та другої інстанцій встановлено, що ліквідатором банкрута надано господарському суду довідку, відповідно до якої станом на 22.10.2014 на балансі у банкрута відсутні будь-які активи, рухоме та нерухоме майно, а також грошові кошти.

Господарським судом встановлено, що відсутність майна у банкрута підтверджена також копією Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 45610254 від 13.10.2014, згідно якого відсутня інформація щодо майна банкрута, яке внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Колегія суддів апеляційної інстанції не прийняла до уваги доводи апеляційної скарги ПАТ "БРОКБІЗНЕСБАНК" про те, що банкрутом було передано в заставу каменеріжучі машини "Індустрія" (серійні номери 1357431,135432, 135433), що нібито знаходяться на території Новосільської сільської ради Чорноморського району Автономної республіки Крим, оскільки, банк, як заставодержатель, ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному провадженні, не надав доказів щодо наявності та місцезнаходження майна, яке за його словами може знаходитись в АР Крим.

Суд касаційної інстанції зазначає, що згідно вимог ст. 15 Закону України "Про заставу" застава рухомого майна може бути зареєстрована відповідно до закону.

Відповідно до вимог ст. 3 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов'язує виникнення прав і обов'язків щодо рухомого майна.

Згідно вимог ст. 5 даного Закону, предметом обтяження може бути рухоме майно, не вилучене з цивільного обороту, на яке згідно із законодавством може бути звернене стягнення. Залежно від змісту обтяження предмет обтяження повинен належати боржнику або обтяжувачу на праві власності чи на праві господарського відання. Відносини щодо рухомого майна, яке належить особі на праві господарського відання, регулюються за правилами, встановленими для регулювання відносин щодо рухомого майна, яке належить особі на праві власності.

Відповідно до змісту ст. 11 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" обтяження рухомого майна реєструються в Державному реєстрі в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ст. 12 вказаного Закону, взаємні права та обов'язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом.

Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.

На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому цим Законом.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що в даному випадку суд апеляційної інстанції, в порушення вимог ст.ст. 43, 84,101 ГПК України, в оскаржуваній постанові ухилився від надання належної правової оцінки доводам апеляційної скарги - ПАТ "БРОКБІЗНЕСБАНК", що банкрутом було передано в заставу банку каменеріжучі машини "Індустрія" (серійні номери 1357431,135432, 135433), та доказам, які надавались заявником апеляційної скарги, згідно вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України, зокрема, не надано належної правової оцінки Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна станом на 24.11.2014 (т. 2, а.с. 49).

У зв'язку з відсутністю майна та коштів, суд першої інстанції, керуючись вимогами ст. 45 Закону про банкрутство, дійшов висновку про погашення вимог кредиторів, але, в порушення вимог ст.ст. 43, 84 ГПК України, господарським судом не зазначено в резолютивній частині ухвали, вимоги яких кредиторів та на яку суму господарським судом визнано погашеними у зв'язку із відсутністю майна та коштів банкрута, суд касаційної інстанції вважає, що господарським судом в цій частині порушені майнові інтереси конкретних добросовісних кредиторів, вимоги яких погашені за недостатністю майна банкрута.

Отже, господарські суди попередніх інстанцій, припустились порушень приписів ч. 1 ст. 43 ГПК України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, що відповідно до ч. 1 ст. 11110 ГПК України є підставою для скасування судового рішення у справі.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу банкрута та постанова суду апеляційної інстанції підлягають скасуванню, а справа - передачі на розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.

Керуючись статтями 1117, 1119 - 11113 ГПК України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "БРОКБІЗНЕСБАНК" задовольнити частково.

Ухвалу господарського суду Київської області від 10.11.2014 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 31.03.2015 у справі № 911/2834/14 скасувати. Справу № 911/2834/14 передати на розгляд до господарського суду Київської області в іншому складі суду.

Головуючий І.Ю. Панова

Судді Л.В. Жукова

В.Я. Погребняк