номер провадження справи 2/46/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2015 Справа № 908/1925/15-г

Колегія суддів господарського суду Запорізької області у складі:

головуючий суддя Мойсеєнко Т.В., судді: Азізбекян Т. А., Кагітіна Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 908/1925/15-г

за позовом прокурора Іллічівського району м. Маріуполя в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних відносинах,

позивач: Виконавчий комітет Маріупольської міської ради, м. Маріуполь, Донецька область,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврофасад-Восток", м.Маріуполь, Донецька область,

про стягнення 64850,46 грн.,

за участю представників сторін:

від прокуратури - Машков Д.І., посвідчення № 033331 від 13.05.2015 р.;

від позивача - Танчак Ю.А., довіреність № 05-2-01 від 05.01.2015 р.;

від відповідача - Красенкова С.І., довіреність б/н від 02.1.2.2014 р.;

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Запорізької області звернувся прокурор Іллічівського району м. Маріуполя в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних відносинах, - Виконавчого комітету Маріупольської міської ради з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврофасад-Восток" про стягнення заборгованості з внесення плати за тимчасове користування місцями розміщення спеціальної рекламної конструкції зовнішньої реклами, що перебуває у комунальній власності, за договором від 16.05 2013р. №46 за період з квітня 2014 року по березень 2015 року в розмірі 55095,30 грн., а також нарахованих за прострочення оплати 3% річних в сумі 896,72 грн. та інфляційних втрат в сумі 7059,25 грн. за період з 11.03.2014 р. по 10.03.2015 р., пені в сумі 1799,19 грн. за період з 11.03.2014 р. по 10.09.2014 р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 27.03.2015р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі, присвоєно справі номер провадження 2/46/15 та призначено розгляд справи на 28.04.2015р.

Від відповідача 23.04.2015р. надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі та просить суд зупинити провадження у справі №908/1925/15-г до вирішення та набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №826/18330/14 про визнання протиправним та скасування розпорядження Кабінету Міністрів України №1079-р від 05.11.2014р.

Розглянувши заявлене клопотання, суд відмовив у зупинені провадження у справі, оскільки розпорядження Кабінету Міністрів України №1079-р від 05.11.2014р. визнано нечинним постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2015р. у справі №826/18327/14 та ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду залишено постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2015р. без змін. Крім того, суд вважає клопотання безпідставним, оскільки рішення в адміністративній справі №826/18330/14 ніяким чином не перешкоджає розгляду даної господарської справи.

Ухвалою від 28.04.2015 р. суд відклав розгляд справи на 21.05.2015 р. за клопотанням прокурора для надання додаткових доказів.

Розпорядженням заступника голови господарського суду Запорізької області від 15.05.2015 р. № 01-04/150/15 на підставі ст. 4-6 ГПК України, враховуючи категорію та складність справи, необхідність повного та всебічного встановлення обставин справи, невиконання сторонами вимог суду в повному обсязі та знаходженням відповідача в зоні проведення АТО, збільшенням строків пересилання процесуальних документів, справу №908/1925/15-г передано на колегіальний розгляд суддів у складі трьох суддів господарського суду Запорізької області: головуючий суддя - Мойсеєнко Т.В., судді - Азізбекян Т.А., Кагітіна Л.П.

Ухвалою від 15.05.2015 р. колегія суддів прийняла справу до провадження та призначила розгляд справи на 09.06.2015 р.

Відповідач надав відзив на позов, у якому вказує, що з 14.04.2014 р. відповідач має бути звільнений від плати за користування місцями розташування рекламних засобів та штрафних санкцій на підставі норм статей 2, 6, 7 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 р. №1669-VІІ, оскільки відповідач знаходиться в зоні проведення АТО, що є форс-мажорною обставиною. На підтвердження своїх доводів посилається на листи Торгово-промислової палати України від 09.02.2015 р. №619/05-5.4, від 26.03.2015р. № 2300/05-5.4, в яких вона повідомила, що норма ст. 6 Закону № 1669 має пряму дію та не вимагає від суб'єктів господарюванням отримання сертифікату про засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Крім того, посилається на те, що позивачем не дотримано досудовий порядок врегулювання спору. Претензія № 49 від 18.08.2014 р., на яку посилається позивач, складено станом на 18.08.2014р. на суму 23408,75 грн., що значно менше, ніж зазначено в позові.

Позивач надав заперечення на відзив позивача, у яких зауважив, що тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів регулюється спеціальними актами законодавства про рекламу, а місце розташування рекламних засобів не є майном в розумінні Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та не є земельною ділянкою в розумінні Закону України «Про оренду землі». Крім того, вважає посилання відповідача на форс-мажорні обставини безпідставними, оскільки відповідач не здійснив жодного платежу з моменту укладення договору (16.05.2013 р.).

В судовому засіданні 09.06.2015р. були присутні прокурор та представники сторін, за заявою яких фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась.

Від прокуратури Іллічівського району м. Маріуполя 09.06.2015 р. надійшло клопотання про зупинення провадження в даній справі до набрання законної сили рішеннями Вищого адміністративного суду України у справах № К/800/19383/15 та №К/800/19984/15, предметом розгляду в яких є визнання незаконним та скасування розпорядження Кабінету Міністрів України № 1079 від 05.11.2014 р. «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053 від 30.10.2014 р.», яким визначено перелік населених пунктів, на території яких проводиться АТО, і від якого залежить можливість застосування до спірних правовідносин Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 р. № 1669-VІІ.

Суд залишив дане клопотання без задоволення, оскільки норми Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 р. №1669-VІІ не поширюються на спірні правовідносини щодо користування місцями розташування рекламних засобів. Розміщення рекламних засобів не регулюються Законами України «Про оренду державного та комунального майна» та «Про оренду землі». Розміщення зовнішньої реклами здійснюється на підставі дозволів на розміщення реклами у спеціально узгоджених місцях, зазначених у дозволах (площах зовнішньої поверхні будинку, споруди, елемента вуличного обладнання або території), і регулюється спеціальними нормативними актами про рекламу (Законом України «Про рекламу», Типовими правилами розміщення зовнішньої реклами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 р. № 2067). Місце розташування рекламних засобів не є майном в розумінні Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та не є земельною ділянкою в розумінні Закону України «Про оренду землі».

Прокурор та представник позивача підтримали заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві.

В судовому засіданні 09.06.2015р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, судом встановлено наступне.

На підставі рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 18.01.2007р. № 23/1 видано приватному підприємству «Єврофасад Восток» дозволи від 18.01.2007 р. на розміщення зовнішньої реклами (рекламні щити 3,0х6,0м) по пр. Будівельників/вул. 50 років СРСР номер за схемою 448, пр. Будівельників, 143 номер за схемою 1033, по пр. Металургів/ вул. Покришкіна номер за схемою 568, по р. Металургів, 167 номер за схемою 442, по вул. Лепорського/вул. Мерзляка номер за схемою 447.

Рішенням Виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 15.05.2013 р. № 209 продовжено товариству з обмеженою відповідальністю "Єврофасад-Восток" термін дії дозволів на розміщення спеціальних конструкцій зовнішньої реклами на 5 років за адресами:

1. Перехрестя пр. Будівельників та вул. 50 років СРСР номер за схемою 448 розміром 3,0х6,0м на термін з 18.01.2012 р. по 18.01.2017 р.

2. Пр. Будівельників, 143 номер за схемою 1033 розміром 3,0х6,0м на термін з 18.01.2012 р. по 18.01.2017 р.

3. Перехрестя пр. Металургів та вул. Покришкіна номер за схемою 568 розміром 3,0х6,0 м на термін з 18.07.2012 р. по 18.07.2017 р.

4. Пр. Металургів, 167 номер за схемою 442 розміром 3,0х6,0м на термін з 18.01.2012р. по 18.01.2017 р.

5. Перехрестя вул. Лепорського та вул. Мерзляка номер за схемою 447 розміром 3,0х6,0м на термін з 26.06.2012 р. по 26.06.2017 р.

На підставі вказаного рішення між виконавчим комітетом Маріупольської міської ради (виконком, позивач у справі) та товариством з обмеженою відповідальністю «Єврофасад-Восток» (розповсюджувач, відповідач у справі) укладено договір № 46 16.05.2013 р. про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів. Договір діє протягом строку, на який видано дозвіл, але не менше 5 років (п. 5.3 договору). Отже, на момент розгляду справи судом договір є діючим.

У пунктах 1.2, 1.3, 1.6 даного договору визначено, що місця розташування рекламних засобів, які надаються виконкомом в тимчасове платне користування розповсюджувачу, зазначені в додатку 1 до цього договору, який є невід'ємною частиною цього договору. Місця розташування рекламних засобів являють собою площу зовнішньої поверхні будинку, споруди, елемента вуличного обладнання або території на відкритій місцевості у межах м.Маріуполя, перебувають в комунальній власності територіальної громади м. Маріуполя, управління ними, в тому числі укладання договорів щодо них, здійснюється Виконавчим комітетом Маріупольської міської ради. Місця розташування рекламних засобів вважаються переданими виконкомом і прийнятими розповсюджувачем з моменту укладання цього договору.

У пунктах 3.2-3.4 договору встановлено, що розмір плати за тимчасове користування місцями розташування рекламного засобу, наданого в користування розповсюджувачу, становить 3004,55 грн. в місяць. Загальна сума договору за 5 років після отримання розповсюджувачем відповідного дозволу на розміщення зовнішньої реклами становить 180273,20 грн. Плата за тимчасове користування місцями, наданими в користування розповсюджувачу, зараховується до міського бюджету м. Маріуполя.

Згідно з п. 3.5 договору внесення плати за тимчасове користування місцями здійснюється розповсюджувачем: перший платіж - протягом 5 робочих днів з дня укладання договору; наступні платежі - авансом до 10 числа місяця, що передує місяцю, за який здійснюється оплата.

Плата за тимчасове користування місяцями розташування рекламних засобів перераховується розповсюджувачем до міського бюджету м. Маріуполя на розрахунковий рахунок 0051 у банку ГУ ДКСУ у Донецькій області, МФО 834016, код платежу 24060300, , отримувач: Маріуп. УК/м. Маріуполь/24060300.

Додатковою угодою № 1 від 20.02.2014 р. на підставі рішення виконкому Маріупольської міської ради від 19.02.2014 р. № 80 сторони домовились реструктуризувати заборгованість з оплати за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів за договорами від 16.05.2013 р. № 46 згідно з додатком 1.

Так, відповідно до додатку 1 щомісячний розмір плати за період з 18.01.2012р. по 10.12.2016 р. становить 3004,55 грн., а до 10.01.2017 р. - 3000,20 грн. Додатково за період з 10.03.2014 р. по 10.12.2016 р. сторони погодили сплату заборгованості, яка утворилась з 18.01.2012р. по 10.03.2014 р., шляхом сплати щомісячно суми 2231,95 грн., а до 10.01.2017 р. - суми 2232,00 грн. Таким чином, загалом щомісячна плата в період з 10.03.2014р. по 10.12.2016 р. становить 5236,50 грн., а до 10.01.2017 р. слід сплатити 5232,20 грн.

Додатковою угодою № 02 від 20.03.2014 р. узгоджено новий розрахунок розміру плати за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів, визначено загальну суму договору за 5 років після отримання розповсюджувачем відповідного дозволу на розміщення зовнішньої реклами в розмірі 154681,50 грн. Встановлено, що внесення плати здійснюється розповсюджувачем згідно з додатком 2, який є невід'ємною частиною цього договору.

У додатку 2 визначено, що в період з 18.01.2012 р. по 10.03.2014 р. розмір плати становить 3004,55 грн. щомісячно, а з 10.04.2014 р. по 10.12.2016 р. - 2229,05 грн. щомісячно. Додатково сторони погодили, що в період з 10.03.2014 р. по 10.11.2016 р. розповсюджувач повинен сплачувати заборгованість, яка утворилась з 18.01.2012 р. по 10.03.2014 р. в сумі 2297,60 грн. щомісячно, а до 10.12.2016 р. сплатити суму 2297,54 грн. Таким чином, загалом за період з 10.03.2014 р. по 10.11.2016 р. слід сплачувати по 4526,65 грн. щомісячно, а до 10.12.2016 р. слід сплатити 4526,59 грн.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 3.5 договору внесення плати за тимчасове користування місцями здійснюється розповсюджувачем авансом до 10 числа місяця, що передує місяцю, за який здійснюється оплата.

В порушення умов договору відповідач не вносив плату за користування місцями розташування рекламних засобів за період з квітня 2014 року по березень 2015 року, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 55095,30 грн. (11 місяців х 4526,65 грн.).

Доказів оплати заборгованості відповідач не надав.

Проти позову відповідач заперечує, оскільки вважає, що з 14.04.2014 р. відповідач має бути звільнений від плати за користування місцями розташування рекламних засобів та штрафних санкцій на підставі норм статей 2, 6, 7 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 р. №1669-VІІ у зв'язку з тим, що відповідач знаходиться в зоні проведення АТО, що є форс-мажорною обставиною. На підтвердження своїх доводів посилається на листи Торгово-промислової палати України від 09.02.2015 р. №619/05-5.4, від 26.03.2015р. № 2300/05-5.4, в яких вона повідомила, що норма ст. 6 Закону № 1669 має пряму дію та не вимагає від суб'єктів господарюванням отримання сертифікату про засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Крім того, посилається на те, що позивачем не дотримано досудовий порядок врегулювання спору. Претензія № 49 від 18.08.2014 р., на яку посилається позивач, складено станом на 18.08.2014 р. на суму 23408,75 грн., що значно менше ніж заявлено в позові.

Суд зазначає, що норми Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 р. №1669-VІІ не поширюються на спірні правовідносини щодо користування місцями розташування рекламних засобів. Відповідно до норм статей 2, 6,7 даного Закону встановлено мораторій на нарахування пені та штрафів за кредитними зобов'язаннями, скасовано плату за користування земельними ділянками та орендну плату за користування держаним та комунальним майном. Розміщення рекламних засобів не належить до відносин оренди державного і комунального майна, що регулюються Законом України «Про оренду державного та комунального майна». Розміщення зовнішньої реклами здійснюється на підставі дозволів на розміщення реклами у спеціально узгоджених місцях, зазначених у дозволах (площах зовнішньої поверхні будинку, споруди, елемента вуличного обладнання або території), без передачі об'єктів, на яких розміщується реклама, в оренду та без оформлення земельної ділянки в оренду, і регулюється спеціальними нормативними актами про рекламу (Законом України «Про рекламу», Типовими правилами розміщення зовнішньої реклами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 р. № 2067). Іншими словами відповідач здійснює оплату за встановлення рекламних засобів в певному місці, а не за користування певними об'єктами комунальної власності та земельною ділянкою. Як з'ясовано судом, рекламні щити, на яких розміщується реклама відповідача, належать відповідачу. За договором відповідач оплачує лише за встановлення цих рекламних щитів у погоджених в дозволах місцях на певний період. Тобто за договором не здійснювалась передача рекламних щитів або земельної ділянки, на якій вони встановлені. Мораторій щодо нарахування пені встановлений лише для кредитної заборгованості, тому не може бути застосований до заявленої пені.

Крім того, суд зазначає, що відповідач не здійснив жодного платежу за договором з моменту його укладення (16.05.2013 р.) і пред'явлена до стягнення сума заборгованості складається як із поточних платежів з квітня 2014 року по березень 2015 року, так і з реструктуризованої заборгованості із внесення плати за користування місцями розташування рекламних засобів за період з 18.01.2012 р. по 10.03.2014 р. Тобто порушення відповідачем умов договору мало місце ще до настання обставин, які зумовили прийняття Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 р. №1669-VІІ.

Доводи відповідача про те, що рекламні щити стали не актуальними і оператори зовнішньої реклами м. Маріуполя терплять великі збитки на утримання та обслуговування власних рекламних конструкцій не можуть бути підставою для звільнення відповідача від плати за користування місцями розміщення рекламних засобів, оскільки договір між сторонами не припинений та в силу вимог ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Посилання відповідача на недотримання позивачем досудового порядку врегулювання спору є безпідставним, оскільки досудове врегулювання спору не є обов'язковим при зверненні до суду. Крім того, до подачі позову позивач звертався до відповідача з претензією № 49 від 18.08.2014 р. (вих. № 962).

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача 55095,30 грн. основного боргу за користування місцями розташування рекламних засобів є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За прострочення внесення плати за користування місцями розміщення реклами в період з 11.03.2014 р. по 10.03.2015 р. позивач нарахував 3% річних в сумі 896,72 грн., а також інфляційні втрати в сумі 7059,25 грн.

Суд перевірив розрахунки 3% річних та інфляційних втрат та визнав вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 896,72 грн. та інфляційних втрат в сумі 7059,25 грн. законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 р. N 543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 6.4 договору встановлено, що за несвоєчасну або неповну сплату платежів за користування місцями розташування рекламних засобів розповсюджувач сплачує виконкому пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

За прострочення внесення плати позивач нарахував пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 11.03.2014 р. по 10.09.2014 р. в сумі 1799,19 грн.

Розрахунок пені судом перевірений, вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 1799,19 грн. визнані судом обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Таким чином, позовні вимоги задоволені судом повністю.

Посилання відповідача на наявність форс-мажорних обставин визнані судом не підтверджені належними доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини.

Посилання відповідача на листи Торгово-промислової палати України від 09.02.2015р. №619/05-5.4, від 26.03.2015р. № 2300/05-5.4, від 20.05.2015 р. № 2055/05-5.4, в яких вона повідомила, що норми статей 6 та 7 Закону № 1669 має пряму дію та не вимагає від суб'єктів господарюванням отримання сертифікату про засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки, по-перше, відповідачем не надані суду оригінали цих листів, а надані копії належним чином не завірені, по -друге, в них не має посилання на те, що форс-мажорні обставини вплинули на виконання саме спірних зобов'язань. Крім того, листи Торгово-промислової палати України не є належними доказами, що засвідчують настання форс-мажорних обставин в розумінні ч. 1 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні».

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврофасад-Восток" (проспект Металургів, буд. 88, кв. 56, м. Маріуполь, Донецька область, 87515, ) на користь Виконавчого комітету Маріупольської міської ради (пр. Леніна, 70, м. Маріуполь, Донецька область, 87500, в місцевий бюджет м. Маріуполя, розрахунковий рахунок №0051 у банку ГУ ДКСУ в Донецькій області, МФО 834016, код платежу 24060300, ) заборгованість з внесення плати за тимчасове користування місцями розміщення спеціальної рекламної конструкції зовнішньої реклами в сумі 55095,30 грн. (п'ятдесят п'ять тисяч дев'яносто п'ять грн. 30 коп.), пеню в сумі 1799,19 грн. (одна тисяча сімсот дев'яносто дев'ять грн. 19 коп.), 3% річних в сумі 896,72 грн. (вісімсот дев'яносто шість грн. 72 коп.), інфляційні втрати в сумі 7059,25 грн. (сім тисяч п'ятдесят дев'ять грн. 25 коп.).

Видати наказ.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврофасад-Восток" (проспект Металургів, буд. 88, кв. 56, м. Маріуполь, Донецька область, 87515, ) на користь Виконавчого комітету Маріупольської міської ради (пр. Леніна, 70, м. Маріуполь, Донецька область, 87500, в місцевий бюджет м. Маріуполя, розрахунковий рахунок №0051 у банку ГУ ДКСУ в Донецькій області, МФО 834016, код платежу 24060300, ) в дохід Державного бюджету України (одержувач: УДКСУ у м. Запоріжжя (Орджонікідзевський район), 22030001, банк одержувача: ГУДКСУ у Запорізькій області, МФО 813015, , рахунок №3007) судовий збір за розгляд позовної заяви у розмірі 1827,00 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім грн. 00 коп.).

Видати наказ.

Головуючий суддя Т.В.Мойсеєнко

Судді Т.А.Азізбекян

Л.П.Кагітіна

Повне рішення оформлено і підписано,

згідно із вимогами ст. 84 ГПК України 22.06.2015 р.

і набирає законної сили після закінчення

десятиденного строку з дня його підписання.