РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2015Справа №910/13216/15
За позовом Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення 20818,37 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники сторін:

від позивача - Дубовий О.С. (представник за довіреністю);

від відповідача - Цілик А.В. (представник за довіреністю).

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (далі - Позивач) звернулося до суду з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (далі - Відповідач) заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, в розмірі 20818,37 грн., оскільки Відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не відшкодував Позивачу матеріальну шкоду, завдану страхувальником Відповідача внаслідок ДТП.

На запит суду в порядку ст. 65 ГПК України від МТСБУ надійшла інформація по полісу обов'язкового страхування № АС/9741813.

У наданому суду відзиві Відповідач проти позову заперечує, вказуючи на ненадання Позивачем документів на підтвердження наявності у його аварійного комісара (оцінювача) відповідних повноважень та спеціальних знань для огляду пошкодженого у ДТП автомобіля, і також вказує на необхідність зменшення суми страхового відшкодування на розмір франшизи за полісом № АС/9741813.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

14.05.2014 на перехресті вул. Балківська та вул. Кутузова, у м. Одеса, була скоєна ДТП, а саме відбулося зіткнення автомобіля «МАН», д.р.н. ВН9656ЕК, яким керував Оснач Ю.А., з автомобілем «ДЕУ», д.р.н. ВН4656ЕВ, яким керував Малюгін В.М. Причинами ДТП стало те, що водій Оснач Ю.А., керуючи автомобілем «МАН», д.р.н. ВН9656ЕК, не вибрав крайнє праве положення для повороту направо, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем ДЕУ», д.р.н. ВН4656ЕВ, чим порушив пункти 10.4 ПДР України. Дані обставини підтверджуються довідками ДАІ про обставини ДТП, копії яких містяться у матеріалах справи.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль «ДЕУ», д.р.н. ВН4656ЕВ (Застрахований автомобіль), який відповідно до залученої до матеріалів справи копії реєстраційного талону належить Галеті Г.М. на праві власності, був під керуванням Малюгіна В.М. на час ДТП, та який був застрахований Позивачем на підставі Договору добровільного страхування, копія якого залучена до справи (далі - Договір добровільного страхування). Вигодонабувачем за вказаним договором є Галета Г.М.

На підставі вищевказаного, за умовами Договору добровільного страхування, враховуючи рахунок СТО від 15.05.2014 (20818,37 грн.), Позивачем було складено страховий акт, відповідно до якого Позивач розрахував та виплатив страхове відшкодування в розмірі 20818,37 грн. на користь ремонтного СТО Застрахованого автомобіля (за заявою вигодонабувача по Договору добровільного страхування).

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, Позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Як убачається з матеріалів справи, шкоду було заподіяно водієм автомобіля «МАН», д.р.н. ВН9656ЕК, Оснач Ю.А., під час експлуатації вказаного автомобіля, і його вину у вчиненні ДТП та скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП встановлено залученою до матеріалів справи постановою районного суду.

На час скоєння вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність Оснач Ю.А., як особи, яка експлуатує автомобіль «МАН», д.р.н. ВН9656ЕК, на законних підставах, була застрахована Відповідачем на підставі договору (полісу) № АС/9741813 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вказаним договором (полісом) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб становить 50000 грн., франшиза - 500 грн. Отже, Відповідач є особою на яку вказаним полісом покладено обов'язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації автомобіля «МАН», д.р.н. ВН9656ЕК, на час ДТП.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 вказаного Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Проте вищевказаними Законами України «Про страхування» та «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу. Тому виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору добровільного страхування Страховик набуває права зворотної вимоги до Страховика винної особи у сумі виплаченого страхового відшкодування, але у межах фактичних затрат із вирахуванням франшизи. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 3-50гс15.

Отже, фактично відновлювальний ремонт Застрахованого автомобіля після його пошкодження у спірному ДТП згідно рахунку та акта СТО коштував 20818,37 грн.

Відповідачем не надано суду доказів на спростування встановленої Позивачем вартості відновлювального ремонту Застрахованого автомобіля, внаслідок його пошкодження в ДТП, а також не доведено наявності коефіцієнту фізичного зносу складових автомобіля. Також Відповідач не спростував розраховану Позивачем суму страхового відшкодування. Клопотання про витребування доказів в порядку ст. 38 ГПК України та про призначення експертизи в порядку ст. 41 ГПК України Відповідачем також не заявлялося.

Заперечення Відповідача проти позову щодо ненадання Позивачем документів на підтвердження наявності у його аварійного комісара (оцінювача) відповідних повноважень та спеціальних знань для огляду пошкодженого у ДТП автомобіля, судом відхиляються, оскільки саме Відповідач за приписами ст. 33 ГПК України повинен був довести перед судом належними засобами доказування, які неточності чи помилки на думку Відповідача були допущені аварійним комісаром (оцінювачем) Позивача при огляді пошкодженого у ДТП Застрахованого автомобіля, того Відповідачем зроблено не було.

Натомість судом встановлено, що наведені у рахунку СТО матеріли, деталі та роботи знаходяться у причинно-наслідковому зв'язку з завданими Застрахованому автомобілю пошкодженнями внаслідок ДТП, що відображені в довідках ДАІ та фотознімках пошкоджень, і Відповідачем не надано доказів протилежного, а також не доведено, що обрахований Позивачем розмір страхового відшкодування є необґрунтованими або завищеними.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Аналогічне вказано в статті 9 Закону України «Про страхування».

Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу № АС/9741813 та положення статей 12, 22, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статей 9, 27 Закону України «Про страхування» та статей 993, 1192 ЦК України, у Відповідача в зв'язку з настанням ДТП виник обов'язок відшкодувати Позивачу шкоду, виходячи з фактичної вартості відновлювального ремонту Застрахованого автомобіля на СТО (20818,37 грн.), але не більше суми, право на вимогу якої перейшло до Позивача в зв'язку з виплатою страхового відшкодування (20818,37 грн.), і при цьому в межах ліміту відповідальності Відповідача, як страховика, за спірним страховим випадком (50000грн.), за мінусом франшизи (500 грн.), та отже в сумі 20318,37 грн.

У Відповідача з часу настання ДТП (14.05.2014) та звернення до нього Позивачем з заявою від 23.07.2014 було достатньо часу для дослідження спірного страхового випадку, проте Відповідач, як страховий випадок ДТП не визнав, суми страхового відшкодування на користь Позивача не виплатив, обґрунтованих заперечень до Позивача не висунув, і до суду також не подав. Матеріали справи не місять доказів протилежного.

При цьому суд також зауважує, що Позивач у справі, що розглядається, отримав право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не був зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування, та може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 04.11.2014 (справа № 3-165гс14), і відповідно до ст. 111-28 ГПК України вона є обов'язковою до застосування та для всіх судів України.

З огляду на все вищенаведене, заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, визнаються судом частково обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в обрахованому судом розмірі 20318,37 грн.

Судовий збір відповідно до ст. 49 ГПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (м. Київ, вул. Саксаганського, 77; ідентифікаційний код 22945712) на користь Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (м. Київ, вул. Глибочицька, 44; ідентифікаційний код 24175269) 20318 (двадцять тисяч триста вісімнадцять) грн. 37 коп. відшкодування матеріальної шкоди (виплати страхового відшкодування), а також 1783 (одну тисячу сімсот вісімдесят три) грн. 12 коп. судового збору. Видати наказ.

У іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 22.06.2015

Суддя Сташків Р.Б.