ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2015 р. Справа № 911/1673/15

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРІН ПАЛЛЕТ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «РАСАЛЕС»

про стягнення 7 503,41 грн

За участю представників:

від позивача: Реган П.Л. (довіреність №37 від 16.04.2015);

від відповідача: не з'явились

Обставини справи:

16.04.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю «ГРІН ПАЛЛЕТ» (далі - позивач) звернулося до господарського суду Київської області з позовною заявою б/н від 16.04.2015 (вх. №1756/15) до Товариства з обмеженою відповідальністю «РАСАЛЕС» (далі - відповідач) про стягнення 7 503,41 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов'язань по оплаті товару, поставленого згідно видаткових накладних №РН-0000135 від 03.03.2014, №РН-0000143 від 06.03.2014, №РН-0000194 від 25.03.2014.

Ухвалою господарського суду Київської області від 20.04.2015 порушено провадження у справі №911/1673/15 та призначено розгляд справи на 28.05.2015.

28.05.2015 через канцелярію господарського суду Київської області від представника позивача надійшла заява б/н від 27.05.2015 (вх. №12525/15) про збільшення позовних вимог. Дана заява прийнята судом до розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

28.05.2015 через канцелярію господарського суду Київської області від представника позивача надійшло клопотання б/н від 28.05.2015 (вх. №12526/15) про залучення документів до матеріалів справи, на виконання вимог ухвали суду від 20.04.2015.

У судове засідання 28.05.2015 представники відповідача, належним чином повідомленого про час та місце судового розгляду, не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, вимоги ухвали суду від 20.04.2015 не виконали.

Ухвалою господарського суду Київської області від 28.05.2015 розгляд справи відкладено на 18.06.2015.

10.06.2015 через канцелярію господарського суду Київської області від представника позивача надійшла заява б/н від 09.06.2015 (вх. №13634/15) про зменшення позовних вимог. Дана заява прийнята судом до розгляду.

У судове засідання 18.06.2015 відповідач, належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, повторно не з'явився, відзив на позовну заяву не надав.

В судовому засідання 18.06.2015 представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог.

Згідно роз'яснень п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України за відсутності представника відповідача.

У судовому засіданні 18.06.2015 господарським судом на підставі ст. 85 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 03.03.2014 по 25.03.2014 Товариство з обмеженою відповідальністю «ГРІН ПАЛЛЕТ» (далі - позивач) поставило Товариству з обмеженою відповідальністю «РАСАЛЕС» (далі - відповідач) піддони 2-го сорту (далі - товар) на загальну суму 5 040,00 гривень.

Факт отримання товару відповідачем підтверджується видатковими накладними №РН-0000135 від 03.03.2014, №РН-0000143 від 06.03.2014, №РН-0000194 від 25.03.2014, рахунками-фактури №СФ-000156 від 03.03.2014, №СФ-000164 від 06.03.2014, №СФ-000220 від 25.03.2014 та податковими накладними №2 від 03.03.2014, №10 від 06.03.2014, №65 від 25.03.2014 (копії наявні в матеріалах справи, оригінали оглянуто в судовому засіданні).

Судом встановлено, що вищезазначені документи оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення «Про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку» затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 24.05.1995 № 88 щодо зазначення обов'язкових в них реквізитів, а саме: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ; назву документа (форми); дату і місце складення документа; зміст та обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі); посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші данні, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Жодних документів (ні копій платіжних доручень, ні банківських виписок), які б свідчили про здійснення повної оплати отриманого товару відповідачем не надано.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами був укладений правочин, що за своєю правовою природою має ознаки договору купівлі-продажу, укладеного в усній формі.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом.

Відповідно до ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Тобто, формою вчинення правочину є спосіб вираження волі сторін на його вчинення, яку сторони мають право обирати самостійно, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 181 Господарського кодексу України визначений загальний порядок укладення господарських договорів та встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 640 цього Кодексу встановлено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції (частина 2 ст. 642 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача з претензією №1 від 13.06.2013, в якій просив в строк до 21.06.2014 сплатити суму боргу в розмірі 5 040,00 грн.

Вищезазначена претензія направлена відповідачу 17.06.2014, що підтверджується фіскальним чеком №0017 від 17.06.2014 та описом вкладення №773 від 17.06.2014.

Наказом Міністерства інфраструктури України №958 від 28.11.2013 «Про затвердження Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень», встановлені нормативні строки пересилання поштових відправлень та поштових переказів, в тому числі і рекомендованої письмової кореспонденції.

Відповідно до п. 1 частини ІІ вищезазначених Нормативів нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв'язку (без урахування вихідних днів об'єктів поштового зв'язку):

1) місцевої - Д+2, пріоритетної - Д+1;

2) у межах області та між обласними центрами України (у тому числі для міст Києва, Сімферополя, Севастополя) - Д+3, пріоритетної - Д+2.

Відповідно до п. 2 частини ІІ Нормативів при пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день.

Оскільки претензія №1 від 13.06.2013 надіслана позивачем (м. Київ) на адресу відповідача (Київська обл.) рекомендованим листом 17.06.2014, при цьому суд врахував, що 21.06.2014 та 22.06.2014 вихідні дні, днем отримання листа, відповідно до зазначених Нормативів, і днем пред'явлення вимоги, потрібно вважати 23.06.2014.

Згідно ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Отже, днем початку прострочення зобов'язання потрібно вважати 01.07.2014.

З огляду на викладене, господарський суд вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 5 040,00 грн є правомірною, обґрунтованою та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов'язань за поставлений товар, позивач, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача за період з липня 2014 року по травень 2015 року 2 867,76 грн інфляційних втрат та за період 27.06.2014 по 09.06.2015 143,74 грн 3% річних.

Як встановлено судом початок прострочення зобов'язання є 01.07.2014, у зв'язку з чим суд обмежив період нарахування 3% періодом з 01.07.2014 по 09.06.2015.

Враховуючи вищевикладене, а також періоди нарахування інфляційних втрат та 3 % річних, арифметично вірний розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних складає 2 867,76 грн інфляційних втрат та 142,50 грн 3 % річних. Відтак, вимоги про стягнення 2 867,76 грн інфляційних втрат та 143,74 грн 3% річних підлягають частковому задоволенню у розмірі 2 867,76 грн інфляційних втрат та 142,50 грн 3 % річних.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджуючи в судовому засіданні докази, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги, з урахуванням заяви позивача про зменшення позовних вимог, підлягають задоволенню частково в розмірі 8 050,26 грн, з яких 5 040,00 грн основного боргу, 2 867,76 грн інфляційних втрат та 142,50 грн 3 % річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Керуючись ст. ст. 44, 49, ст. ст. 82-85 ГПК України, господарський суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «РАСАЛЕС» (08325, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Щасливе, вул. Леніна, буд. 20-Г, ідентифікаційний код 38337309) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРІН ПАЛЛЕТ» (03036, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 92Б ідентифікаційний код 38578439): 5 040 (п'ять тисяч сорок гривень) 00 коп. основного боргу, 2 867 (дві тисячі вісімсот шістдесят сім гривень) 76 коп. інфляційних втрат, 142 (сто сорок дві гривні) 50 коп. 3 % річних та 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн 00 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

Повне рішення складено: 23.06.2015

Суддя В.М. Антонова