ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"15" червня 2015 р. Справа № 911/4130/14

за позовом Управління пенсійного фонду України в місті Коломиї та Коломийському районі

до Державного спеціалізованого підприємства "Чорнобильський спецкомбінат"

про стягнення 31 278,40 грн.

Суддя Щоткін О.В.

за участю представників сторін:

позивач - не з'явився;

відповідач - Панасюк В.С. предст. дов. №05/28-15 від 12.01.2015.

СУТЬ СПОРУ:

Управління Пенсійного фонду України в м. Коломиї та Коломийському районі звернулося до господарського суду Київської області з позовом до Державного спеціалізованого підприємства "Чорнобильський спецкомбінат" про стягнення 31 278,40 грн. надмірно виплаченої суми пенсії.

Рішенням господарського суду Київської області від 20.11.2014 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.01.2015 року в позові відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 08.04.2015 рішення суду першої інстанції від 20.11.2014 та постанову апеляційної інстанції від 29.01.2015 скасовано та направлено справу № 911/4130/14 на новий розгляд.

Ухвалою господарського суду Київської області від 16.04.2015 справу прийнято до провадження суддею Щоткіним О.В. , призначено до розгляду на 25.05.2015 та зобов'язано учасників провадження надати в наступне судове засідання пояснення з урахуванням вказівок, викладених в постанові Вищого господарського суду України від 08.04.2015.

Ухвалою господарського суду Київської області від 25.05.2015 розгляд справи було відкладено на 15.06.2015 року, у зв'язку з неявкою повноважного представника позивача та неподання позивачем витребуваних документів.

В судове засідання 15.06.2015 року повноважний представник позивача повторно не з'явився, однак через канцелярію суду від позивача надійшли письмові пояснення з урахуванням вказівок, викладених в постанові Вищого господарського суду України від 08.04.2015 та клопотання про розгляд справи за відсутності повноважного представника позивача, яке обґрунтоване економією бюджетних коштів на оплату службових відряджень працівників Управління пенсійного фонду України в місті Коломиї та Коломийському районі.

Розглянувши подане клопотання та заслухавши думку присутнього у судовому засіданні представника відповідача, який не заперечував проти розгляду справи за відсутності представника позивача, суд вирішив подане клопотання задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив, з підстав викладених у відзиві, поданому через канцелярію суду 22.05.2015 року.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Відповідно до ч. 1 статті 85 ГПК України, прийняте рішення оголошується господарським судом у судовому засіданні після закінчення розгляду справи.

В судовому засіданні 15.06.2015 року на підставі ст. 85 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні докази в їх сукупності, заслухавши пояснення присутнього у судовому засіданні представника відповідача, господарський суд,-

встановив:

Плаксій Ірина Тадеївна з 16.06.1994 року отримує пенсію по інвалідності в Управлінні ПФУ в м. Коломиї та Коломийському районі. Розмір її пенсії був перерахований на підставі довідки ДП «Чорнобильсервіс» № 283 від 19.02.1998 року про заробітну плату за період роботи з 25.06.1987 року по 26.07.1987 року.

24.07.2013 року ДП «Чорнобильський спец комбінат» надало нову довідку за № 17/427-13 про заробітну плату, і в листі № 212-3447 за підписом першого заступника генерального директора просило попередньо видану довідку № 283 від 19.02.1998 року вважати недійсною.

Після перерахунку пенсії Плаксій Ірини Тадеївни з урахування нових даних про її заробіток Управління ПФУ в м. Коломиї та Коломийському районі визначило суму надмірно виплаченої пенсії за період з січня 2012 року по серпень 2013 року в розмірі 31278,40 грн.

05.08.2014 позивач звернувся до відповідача з претензією № 11179/06, в якій просив відшкодувати борг у сумі 31278,40 грн.

Відповідач на претензію не відповів, вимогу позивача про відшкодування матеріальної шкоди, завданої державі внаслідок переплати пенсії, не виконав, що й стало причиною виникнення спору у цій справі.

Направляючи справу на новий розгляд, суд касаційної інстанції зазначив, що суду першої інстанції необхідно з'ясувати, яка з поданих довідок містить достовірні відомості щодо заробітної плати, і чи є вина відповідача у виникненні різниці між виплаченою пенсією та пенсією, що підлягає виплаті.

Частиною 1 статті 111-12 Господарського процесуального кодексу України, вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Суд, розглянувши докази наявні в матеріалах справи, а також враховуючи вказівки викладені в постанові Вищого господарського суду України від 08.04.2015 року, зазначає наступне.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства) за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону. Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи. Пенсія по інвалідності від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

В ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Згідно зі ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Розмір відрахування з пенсії обчислюється з суми, що належить пенсіонерові до виплати.

Як уже зазначалося вище, предметом розгляду у даній справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача 31278,40 грн. надмірно виплаченої пенсії Плаксіній І.Т. Вказані грошові кошти позивач вважає шкодою, завданою державі внаслідок того, що відповідач надав позивачу в довідці № 283 від 19.02.1998 недостовірні відомості, які були використані при визначенні розміру пенсії Плаксіної І.Т.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлено, що фактично розбіжності у довідках № 283 від 19.02.1998 та №17/427-13 стосуються годинної тарифної ставки та коефіцієнту кратності.

Крім того, судом встановлено, що в довідку № 283 від 19.02.1998 були не лише перенесені показники з первинних документів за 1987 рік, а й здійснено спеціальний розрахунок (перерахунок) належних виплат, які підлягали врахуванню при призначенні пенсії Плаксіної І.Т.

При цьому, підставою для видачі довідки № 283 від 19.02.1998 слугували постанова Кабінету Міністрів України від 30.05.1997р. №523 «Про затвердження нового Положення обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, пенсій у зв'язку із втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи» та лист Міністерства праці України, Міністерства України у справах захисту населення від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і Міністерства фінансів України від 29.10.1992р. №09-3751.

При здійсненні перерахунку з урахуванням кратності за основний час роботи, за відпрацьовані вихідні дні, понаднормовані часи та премії відповідачем враховувався лист Міністерства праці та соціальної політики України від 13.04.2001р. №1652-018-2, яким визначається порядок оплати праці у зоні відчуження ЧАЕС у 1986-1990 роках.

Згідно з роз'ясненням Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 05.10.1973р. №13/30, затвердженого постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 05.10.1973р. №266/30, робітникам, яким годинні тарифні ставки за основним місцем роботи були встановлені при 7(8)-годинному робочому дні, перерахунок тарифних ставок на 6-годинний робочий день проводиться наступним чином: відповідна годинна тарифна ставка при 7(8) годинному робочому дні множилась на тривалість робочого часу в годинах на місяць, а одержаний результат ділився на середню тривалість робочого часу за місяць при 6-годинному робочому дні.

Таким чином, в довідці № 283 від 19.02.1998 годинна тарифна ставка 0,687 була визначена у вірному розмірі.

З урахуванням того, що Плаксіна І.Т. працювала в їдальні №19, яка була розташована у м. Прип'яті та знаходилась у 3 зоні небезпеки, де оплата праці повинна була проводитись з урахуванням коефіцієнта кратності 4 тільки для постійних працівників, а для відряджених зберігалася заробітна плата за основним місцем роботи, звідки вони були відряджені, і застосовувався коефіцієнт кратності 3.

Віднесення м. Прип'яті до 3 зони небезпеки підтверджується Переліком населених пунктів і виробничих об'єктів, де оплата праці проводилася відповідно до зон небезпеки, затвердженого рішенням Урядової комісії від 07.08.1986р. №87 (лист Держкомпраці УРСР від 26.08.1996р. №115), від 19.08.1986р. №108 (листи Держкомпаці УРСР від 26.08.1986р. №124, від 18.09.1986р. №140), від 05.01.1981р. №339 (лист Держкомпраці УРСР від 09.01.1987р. №1).

Таким чином, у довідці № 283 від 19.02.1998 було вірно визначено коефіцієнт кратності у розмірі 3.

Натомість при складанні довідки №17/427-13 було невірно визначено коефіцієнт кратності 2, оскільки як уже зазначалося вище м. Прип'ять віднесено до 3 зони небезпеки, а тому при здійсненні розрахунку по заробітній платі Плаксіній І.Т. підлягав застосуванню коефіцієнт кратності 3.

Окрім того, довідка №17/427-13 містить цифрові показники щодо нарахувань з довідки-розрахунку відрядженим працівникам. При цьому, вказана довідка була складена техніком архіву підприємства, який не мав права здійснювати перерахунок заробітної плати, оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №886 від 26.09.2012р. «Про затвердження «Типового положення про комісії з визначення даних про заробітну плату відряджених працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках» з 2012 року видача працівнику довідки є обов'язком регіональної комісії. Зустрічної перевірки щодо достовірності видачі відповідачем довідок № 283 від 19.02.1998 та №17/427-13 позивачем не проводилося.

З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку, що довідка №17/427-13, на підставі якої, було здійснено перерахунок пенсії Плаксній І.Т. є невірною, а отже різниця між виплаченою пенсією та пенсією, що підлягає виплаті не підлягає стягненню.

Згідно з п.8 ч.2 ст. 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Для визначення підстав застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, необхідно з'ясувати наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, розміру збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою і збитками, вини відповідача. При цьому обов'язок доведення факту протиправної поведінки, розміру завданих збитків та прямого причинного зв'язку між порушенням зобов'язання і збитками покладено на позивача.

Позивач не надав належних та допустимих доказів наявності причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та збитками позивача, а також не довів наявність вини відповідача у виникненні збитків.

Згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З урахуванням викладеного, суд, беручи до уваги наведені вище норми законодавства, а також враховуючи недоведеність позивачем наявності у сукупності всіх елементів складу правопорушення, яке тягне за собою відповідальність у вигляді відшкодування завданих збитків, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 31278,40 грн. шкоди, завданої внаслідок видачі відповідачем недостовірних документів з підстав ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 27.05.2013 р. у справі № 5011-7/16346-2012.

Враховуючи те, що позов поданий Управлінням Пенсійного фонду, який звільнений від сплати судового збору, й у позові відмовлено, судовий збір відповідно до ч. 3 ст. 49 ГПК України не підлягає стягненню в доход бюджету.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 32-34, 44, 49, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

В задоволені позову відмовити повністю.

Дата підписання повного тексту рішення: 26.06.2015р.

Суддя О.В. Щоткін