ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2015 року Справа № 904/9439/14
Вищий господарський суд України в складі колегії суддів:

Чернов Є.В. - головуючий, Корнілова Ж.О. Кузьменко М.В.,
за участю представників: товариства з обмеженою відповідальністю "НВП Гонта-Технологія" публічного акціонерного товариства "Арселор Міттал Кривий Ріг" Завертайний І.Б. Буртовий М.В.
розглянув касаційну скаргутовариства з обмеженою відповідальністю "НВП Гонта-Технологія"
на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.04.2015 року
у справі№ 904/9439/14 господарського суду Дніпропетровської області
за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю "НВП Гонта-Технологія"
до публічного акціонерного товариства "Арселор Міттал Кривий Ріг"
простягнення коштів
В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 04.02.2015 р. (суддя Петрова В.І.) позов задоволено повністю; стягнуто з Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НВП Гонта-Технологія" кошти у розмірі 870 545, 11 грн. в якості компенсації реальних збитків, завданих розірванням договору, пов'язаних з оплатою вимушеного простою та виплати вихідної допомоги при звільненні працівників, та 17 410, 90 грн. судового збору.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з обставин наявності у позивача збитків, спричинених розірванням в односторонньому порядку за ініціативою відповідача з 01.04.2014 року договору № 5739 від 25.12.2007 року, які полягають у витратах позивача, пов'язаних з виплатою вимушеного простою та виплати вихідної допомоги при звільненні працівникам, що були задіяні на виконанні робіт по договору, та наявності у позивача на підставі частини четвертої статті 849 Цивільного кодексу України права на відшкодування таких збитків. Також, місцевим господарським судом встановлено обставини укладення між позивачем та відповідачем угоди № 3351, за умовами якої відповідач добровільно відшкодовує позивачу збитки у розмірі 872 382, 04 грн., завдані одностороннім розірванням договору. Оскільки відповідач не надав належних доказів сплати збитків, завданих розірванням договору, місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.04.2015року (судді: Коваль Л.А., Пархоменко Н.В., Чередко А.Є.) рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04.02.2015 р. скасовано.

Прийнято нове рішення.

Відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційний господарський суд вважав, що між сторонами виникли правовідносини з договору підряду, наслідком чого є застосування до них саме тих норм права, якими визначаються особливості, притаманні для договорів даного виду; у спірних відносинах апеляційний господарський суд не вбачає складу (всіх елементів) господарського правопорушення та підстав для стягнення з відповідача збитків у заявленій позивачем до стягнення сумі, зокрема, позивачем не доведено у встановленому порядку наявність збитків у певному розмірі; відсутня у спірних правовідносинах протиправна поведінка відповідача; зміна в організації виробництва та нараховані у зв'язку з цим виплати вивільненим працівникам не є збитками в розумінні статті 224 Господарського кодексу України, оскільки позивачем не доведено, що вони є наслідком неправомірних дії відповідача щодо одностороннього розірвання Договору. Відтак, факт наявності та розмір цих витрат не знаходяться у необхідному зв'язку з діями відповідача щодо дострокового розірвання Договору, що виключає можливість стягнення з відповідача компенсації таких витрат (заявлених до стягнення збитків).

Позивач в касаційній скарзі просить постанову апеляційного господарського суду скасувати з підстав неправильного застосування норм матеріального права, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Скаржник доводить порушення судом апеляційної інстанції ст. ч. 4 ст. 849 ЦК України, оскільки вважає, що нормами зазначеної статі встановлено не лише право відповідачу відмовитися від договору, але й обов'язок при відмові від договору по-переше, оплатити вже виконану підрядником роботу, по-друге, відшкодувати збитки, завдані розірванням договору; судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми ст. 224 ГК України, оскільки зупинка виробництва та вивільнення працівників зумовлені розірванням договору, тому позивач поніс витрати з оплати вимушеного простою та виплати вихідної допомоги при звільненні

Відповідач у відзиві доводи касаційної скарг заперечує, вважає, що підстави для застосування відповідальності у вигляді відшкодування збитків відсутні, оскільки не доведено наявності елементів складу цивільного правопорушення про що дійшов правомірного висновку апеляційний господарський суд, тому просить оскаржувану постанову апеляційного господарського суду залишити без зміни, в задоволенні скарги відмовити.

Вищий господарський суд України вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи касаційної скарги, заслухавши представників учасників судового процесу, які взяли участь в судовому засіданні, приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.12.2007 року Відкрите акціонерне товариство "АрселорМіттал Кривий Ріг", яке змінило найменування на Публічне акціонерне товариство "АрселорМіттал Кривий Ріг" (замовник) та Товариство з обмеженою відповідальністю "НВП Гонта-Технологія" (виконавець) уклали договір № 5739 (далі - Договір), за умовами якого (пункт 1.1.) виконавець зобов'язується на своєму устаткуванні і за своєю технологією надати послуги із збагачення залізовмісних шламів, накопичених в шламосховищах замовника, з отриманням залізовмісного концентрату, а замовник зобов'язується надавати на збагачення шлами, забезпечувати складування хвостів збагачення, приймати товар і оплачувати вартість послуг з отримання товару згідно з умовами Договору.

Відповідно до п. 10.4. Договору він набуває чинності з моменту його підписання і діє 10 років.

26.03.2014 року, вих. № 341-5445, відповідач звернувся до позивача з листом, яким повідомив, що враховуючи положення ст. 849 ЦК України, відмовляється від договору № 5739 від 25.12.2007 року та припиняє його дію з 01.04.2014 року.

21.07.2014 року, вих. № 101, позивач звернувся до відповідача з вимогою про відшкодування збитків, завданих розірванням Договору, які обумовлені необхідністю оплат працівникам, що були задіяні на виконанні робіт по Договору, вимушеного простою та виплати вихідної допомоги при звільненні, загальною сумою 623 189, 50 грн., а також обов'язкових платежів до бюджету, нарахованих на фонд оплати праці, загальною сумою 249192,54 грн. Загальна сума збитків, завданих позивачу розірванням Договору, без врахування витрат на демонтаж становить 872 382, 04 грн.

За результатами перемовин з приводу понесених позивачем збитків 22.09.2014 року між сторонами укладено угоду № 3351 про відшкодування збитків (далі - Угода).

За Угодою відповідач (сторона-1) добровільно відшкодовує позивачу (стороні-2) збитки, завдані одностороннім розірванням Договору № 5739 від 25.12.2007 року (п. 1 Угоди).

Згідно з п. 2 Угоди під збитками, завданими стороною-1 одностороннім розірванням Договору, розуміється вся сума, що підлягає відшкодуванню стороні-2, яка становить 872 382, 04 грн. Ця сума є вичерпною, не підлягає зміні і сторони підписанням даної Угоди підтверджують, що жодних інших збитків, викликаних односторонньою відмовою сторони-1 від Договору стороною-2 понесено не було. Відповідальність сторони-1 обмежується належним виконанням умов цієї Угоди. Сторона-2 не має права вимагати від сторони-1 відшкодування будь-яких інших збитків, завданих одностороннім розірванням Договору.

Вся сума збитків, завданих стороною-1 стороні-2 розірванням Договору, сплачується стороною-1 в 5-ти денний строк з моменту виставлення рахунку стороною-2 шляхом перерахування грошових коштів за визначеними Угодою реквізитами (п. 3 Угоди).

Вирішуючи спір апеляційний суд виходив з оцінки правовідносин між сторонами як таких, що виникли з договору підряду, наслідком чого є застосування до них саме тих норм права, якими визначаються особливості, притаманні для договорів даного виду; скориставшись наданим ст. 849 ЦК України правом, відповідач розірвав спірний Договір.

При цьому апеляційний господарський суд керувався ст. 22 ЦК України, 225 ГК України, виходячи з яких не визнав у спірних відносинах наявність складу (всіх елементів) господарського правопорушення та підстав для стягнення з відповідача збитків у заявленій позивачем до стягнення сумі, тобто вважаючи, що відповідальність в даному спорі має деліктну природу і для її застосування необхідна наявність складу (всіх елементів) господарського правопорушення.

Оцінивши надані докази апеляційний суд визнав, що відсутні докази, які вказують на розмір збитків, протиправність поведінки відповідача у спричиненні цих збитків, а так само вина не встановлені.

Сук касаційної інстанції перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у оскаржуваній постанові, дійшов висновку про наявність підстав для її скасування, оскільки апеляційним судом не враховано наступне.

За змістом норми ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди.

За нормою ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З наведених норм права слідує висновок про наявність суттєвої відмінності правової природи зобов'язань за підставами їх виникнення: з договору і з делікту.

У випадку, коли мова йде про збитки, що виникли в результаті невиконання чи неналежного виконання договору, норми про відповідальність за делікт не застосовуються, а збитки відшкодовуються за правилами про відповідальність за невиконання договірних зобов'язань відповідно до умов договору між сторонами.

Судом першої інстанції встановлено, що між сторонами існували договірні зобов'язання на умовах договору №5739 від 25.12.2007р. із строком дії до 27.12.2017р..

Позивач обґрунтовував позовні вимоги раптовим розірванням цього договору, що зумовило, на його переконання, завдання йому збитків.

Таким чином, в межах даного спору розглядається виконання відповідачем зобов'язань з договору, до якого як правомірно дійшов висновку суд слід застосовувати норми, що регулюють зобов'язання з договору підряду, а також норми, що регулюють договірну відповідальність.

Таким чином, висновки апеляційного господарського суду про необхідність доведення позивачем наявності складу цивільного правопорушення, наявності збитку та доведення його розміру, протиправність поведінки відповідача, причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою та наступними наслідками у вигляді збитку касаційна інстанція визнає неправомірними, оскільки з'ясування вказаних обставин необхідно для настання деліктної відповідальності.

В розглядуваному випадку місцевим судом правомірно з'ясовано питання наявності підстав для застосування відповідальності за порушення договору.

Згідно ч.4 ст.849 Цивільного кодексу України замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

21.07.2014р. позивач направив відповідачу вимогу про відшкодування збитків у розмірі 872 382,04грн., обумовлені необхідністю оплати працівникам, що були задіяні на виконанні робіт по договору, вимушеного простою та виплати вихідної допомоги при звільненні (лист №101).

Листом від 28.07.2014р. за №341-13423 відповідач просив позивача направити детальний перелік та пояснення статей витрат, які включає сума збитків у розмірі 872 382,04грн., зазначена у листі за №101 від 21.07.2014р.

На підтвердження розміру збитків, завданих розірванням договору №5739 від 25.12.2007р., позивач направив відповідачу документи: розрахунки (відомості) по заробітній платі... за квітень - липень 2014р.; табелі обліку використання робочого часу за квітень - липень 2014р. із зазначенням дат звільнення працівників; копію наказу № 41 про скорочення штату працівників з додатками; копію наказу № 42 про попередження працівників про скорочення штату з додатками (підписами працівників); копію Довідки по формі № 4ПН (в центр зайнятості) про звільнення працівників; копію (витяг) Довідки по формі № 1-ПВ про звільнення та чисельність працівників станом на кінець 1 та 2 кварталу; Довідку вих. №106 про нарахування доходів працівників підприємства за формою №1 ДФ за 2-й квартал; Довідку вих. № 105 про нарахування вихідної допомоги працівникам підприємства, розміри якої зазначені в розрахунках (відомостях) за червень та липень 2014р. Дані документи підтверджують, що до вказаної суми збитків включені витрати, пов'язані з оплатою вимушеного простою та виплати вихідної допомоги при звільненні працівників (лист позивача №107 від 30.07.2014р.).

22.09.2014р. між позивачем та відповідачем була укладена угода №3351, за якою відповідач добровільно відшкодовує позивачу збитки у розмірі 872 382,04грн., завдані одностороннім розірванням договору №5739 від 25.12.2007р. про надання послуг із збагачення залізовмісних шламів, накопичених в шламосховищах, з отриманням залізовмісного концентрату.

Касаційна інстанція враховує, що угода про відшкодування збитків від 22.09.2014р. між сторонами встановлює зобов'язання для відповідача у вигляді відшкодування збитків за порушення умов договірного зобов'язання, тобто фактично встановлює правові наслідки порушення основної угоди №5739 від 25.12.2007р., є дійсною і у встановленому порядку недійсною не визнавалася.

Таким чином, судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми права.

При таких обставинах оскаржувана постанова апеляційного господарського суду підлягає скасуванню, а рішення господарського суду першої інстанції залишенню в силі.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 107, 108, 1115, 1117, 1118, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу задовольнити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.04.2015року у справі № 904/9439/14 господарського суду Дніпропетровської області скасувати.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04.02.2015 р. залишити в силі.

Витрати по сплаті судового збору віднести на відповідача. Господарському суду Дніпропетровської області видати відповідний наказ.

Головуючий - суддя Є.Чернов

Судді Ж.Корнілова

М.Кузьменко