номер провадження справи 27/108/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2015 Справа № 910/4041/15-г

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімекспрес" (07854 Київська область, Бородинський район, смт. Немішаєве, вул. Біохімічна, 1)

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Південкомбанк", (83015 м. Донецьк, пр. Ватутіна, 33-А; адреса для кореспонденції: 03138 м. Київ, Червонозоряний, 82, офіс 5)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Бройде Ігор Анатолійович (03151, м. Київ, вул. Волинська, 16, кв. 47)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державна організація (установа, заклад) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (01032 м. Київ, бул. Т. Шевченка, 33-Б)

про визнання зобов'язання частково припиненим

Суддя Дроздова С.С.

Представники сторін:

від позивача: Странніков А.В., дов. б/н від 30.01.2015р.

від відповідача: не з'явився

від третьої особи на стороні позивача: Странніков А.В., дов. № 1674 від 06.11.2014р.

від третьої особи на стороні відповідача: не з'явився

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.04.2015 р. справу № 910/4041/15-г за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімекспрес" до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Південкомбанк" , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Бройде Ігоря Анатолійовича, м. Київ та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державної організації (установа, заклад) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, передано за підсудністю до господарського суду Запорізької області.

Відповідно до довідки про автоматичний розподіл справ між суддями від 24.04.2015 р., справу № 910/4041/15-г передано на розгляд судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 27.04.2015 р. справу № 910/4041/15-г прийнято до провадження суддею Дроздовою С.С., присвоєно номер провадження 27/108/15, судове засідання призначено на 27.05.2015 р.

12.05.2015 р. на адресу господарського суду надійшло клопотання Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Південкомбанк" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 13.05.2015 р., клопотання відповідача залишено без задоволення.

Ухвалою суду від 27.05.2015 р. розгляд справи відкладався на 24.06.2015р., на підставі ст. 77 ГПК України, у зв'язку з неявкою у судове засідання представників відповідача та третіх осіб.

24.06.2015р. продовжено судовий розгляд справи № 910/4041/15-г.

24.06.2015р. до початку розгляду справи представник позивача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача заявили письмове клопотання щодо відмови від здійснення технічної фіксації судового процесу.

Головуючим суддею оголошено яка справа розглядається, склад суду, та роз'яснено представникам позивача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, які прибули в судове засідання, їх права, у тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

Представник позивача у судовому засіданні 24.06.2015р. підтримав позовні вимоги, на підставах, викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях (приєднані до матеріалів справи).

Відповідач у судове засідання, відкрите 24.06.2015р. не з'явився, про час та місце розгляду справи був попереджений належним чином. 25.05.2015р. на електрону адресу господарського суду Запорізької області надійшло клопотання відповідача про розгляд справи без участі представника відповідача, з у рахуванням позиції викладеної у відзиві № 09/2076 від 10.03.2015р. (міститься в матеріалах справи) та додаткових поясненнях № 09/2860 від 21.05.2015р., які отриманні на електрону адресу господарського суду Запорізької області 25.05.2015р., оригінал надійшов до канцелярії суду 28.05.2015р.

У засідання суду 24.06.2015р. представник третьої особи на стороні позивача підтримав позовні вимоги позивача.

Представник третьої особи на стороні відповідача у судове засідання, відкрите 27.05.2015р. та 24.06.2015р. не з'явився, вимог суду не виконав, про час та місце розгляду справи був попереджений належним чином. Поважні причини своєї неявки суду не повідомив. Клопотань про розгляд справи без представника або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило.

Згідно ст. 22 ГПК України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

У відповідності із ст. 33 ГПК України, обов'язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно п. 26.4.7-1 Роз'яснення президії Вищого господарського суду України № 04-5/609 від 31.05.2002 р. "Про внесення змін і доповнень і про визнання таким, що втратило чинність, деяких роз'яснень президії Вищого арбітражного суду України", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві.

Згідно ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами, якщо їх достатньо для вирішення спору по суті. Відповідач свої зобов'язання не виконав, не скористався правом на захист своїх інтересів.

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, вислухавши представників позивача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, суд вважає його вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 13, ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначив наступне:

19.11.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Хімекспрес" та ПАТ «Комерційний банк «Південкомбанк» укладено договір про надання відкличної відновлювальної кредитної лінії № 48К-21С.

Відповідно до п. 1.1 договору банк відкриває позичальнику відкличну відновлювальну кредитну лінію та в її межах надає кредитні кошти на наступних умовах: ліміт кредитування - 485 000 грн. 00 коп., кінцевий строк дії кредитної лінії - 12.11.2014р., ціль використання коштів - поповнення обігових коштів, процентна ставка - 22,9 процентів річних.

Позивач свої зобов'язання по договору не виконав належним чином, у встановлений строк до 12.11.2014р. кредитні кошти не повернув, проценти за користування кредитом не сплатив.

Відповідно до п. 3.2.6 кредитного договору, кредитор має право звернути стягнення забезпечення виконання зобов'язання за кредитом у разі неповернення позичальником кредиту, несплати процентів, комісій, штрафних санкцій та інших платежів, які з цим договором.

19.11.2013р. між відповідачем та Бройде Ігорем Анатолійовичем було укладено договір застави майнових прав на депозитний вклад № 483-21С 19.11.2013 року, який забезпечує вимоги відповідача, як заставодержателя, що витікають з договору про надання відкличної відновлювальної кредитної лінії 48К-21С від 19.11.2013р.

Відповідно до умов договору застави, заставодержатель має право у випадку невиконання ом своїх зобов'язань за кредитним договором отримати задоволення за рахунок прав, наданих в заставу на умовах договору застави (п. 1.1 договору застави).

Підпунктом 2.1.6 договору застави, визначено, що в разі невиконання та/або неналежного умов кредитного договору та/або цього договору заставодержатель отримає право вдоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на заставлене право переважно перед іншими кредиторами заставодавця.

Відповідно до п. 5.4 договору застави у разі настання обставин, передбачених цим

договором та відповідно до яких у заставодержателя з'являється безумовне право на звернення стягнення за цим договором, сторони домовились, що право вимоги, що є предметом застави за цим договором, автоматично переходить до заставодержателя з моменту набуття останнім права на звернення стягнення на предмет застави за цим договором у порядку, визначеному статтею 23 Закону України «Про заставу». При цьому, уступка права вимоги за основним договором здійснюється на підставі договору, і не потребує укладення сторонами будь-яких додаткових угод.

Після набуття заставодержателем права на звернення стягнення на предмет застави за цим ром, на підставі ст. 606 ЦК України, зобов'язання за цим договором (в межах заборгованості позичальника припиняються, і на підставі меморіального ордеру заставодержателем без будь-яких звих узгоджень із заставодавцем здійснюється списання коштів з рахунку, зазначеному в п. 1.2 цього договору, із зарахування цих коштів в рахунок виконання зобов'язання, забезпечених заставою.

Позивач вважає, що у випадку порушення позивачем умов кредитного договору, відповідач, в силу договору застави, отримує безумовне право на звернення стягнення на предмет застави. При цьому, сторони домовилися, що відступлення права вимоги переходить до відповідача автоматично та безумовно саме з моменту коли позивач порушив (не сплатив відсотки) умови кредитного договору, оскільки саме з цього моменту у відповідача виникло право на звернення стягнення на предмет застави.

Позивач у позовній заяві зазначив, що не сплативши вчасно грошові кошти - проценти, він допустив порушення кредитного договору, в зв'язку з чим, борг позивача, на підставі договору застави, було погашено за рахунок депозитного вкладу Бройде І. А., а тому грошові зобов'язання позивача сплати відповідачу грошових коштів у розмірі 500 000 грн. 00 коп. є припиненими, тобто сплаченими за рахунок депозитного вкладу.

Позивач вважає, що третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Бройде Ігор Анатолійович був вкладником банку у розмірі вкладу 500 000 грн. 00 коп., а відповідно став у розмірі свого вкладу кредитором банку, оскільки 29 грудня 2014 року виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення про затвердження Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Південкомбанк» (протокол № 270/14).

В той же час, за рахунок вкладу третьої особи мав бути погашений кредит позивача, тому акцептувавши вимоги кредиторів, Фонд порушив право позивача на припинення зобов'язання за кредитним договором у розмірі 500 000 грн. 00 коп.

Господарським судом встановлено, що 19.11.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Хімекспрес" та ПАТ «Комерційний банк «Південкомбанк» укладено договір про надання відкличної відновлювальної кредитної лінії № 48К-21С.

Відповідно до п. 1.1 договору банк відкриває позичальнику відкличну відновлювальну кредитну лінію та в її межах надає кредитні кошти на наступних умовах: ліміт кредитування - 485 000 грн. 00 коп., кінцевий строк дії кредитної лінії - 12.11.2014р., ціль використання коштів - поповнення обігових коштів, процентна ставка - 22,9 процентів річних.

Згідно п. 2.1 договору видача кредитних коштів позичальнику в межах кредитної лінії здійснюється окремими частинами (траншами) шляхом зарахування на поточний рахунок на підставі письмової заяви позичальника.

Пунктом 2.2 договору визначено, що моментом (днем) надання траншу кредиту вважається день врахування на поточний рахунок позичальника суми відповідного траншу кредиту.

Згідно пункту 2.4 договору термін користування позичальником кожним траншем кредиту не може перевищувати кінцевого строку дії кредитної лінії.

Пунктом 2.5 договору визначено, що кредитор нараховує проценти за фактичними залишками кредитної заборгованості позичальника перед кредитором.

Відповідно до п. 2.8 договору сплата процентів здійснюється у валюті кредиту щомісячно, по 05 число місяця (включно), наступного за звітним, а також в день повернення кредиту в повній сумі, якщо таке повернення сталось після кінцевого строку дії кредитної лінії.

Пунктом 2.6 договору передбачено, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту щомісячно, за період з першого по останнє число поточного місяця, а також у день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі, якщо таке повернення сталося після кінцевого строку дії кредитної лінії.

Пунктом 3.3.5 та 3.3.6 договору передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору в повному обсязі суму отриманих кредитних коштів в строк, визначений п. 1.1 договору та достроково повернути наявну заборгованість за кредитом та сплатити нараховані проценти, комісії, можливі штрафні санкції та інші платежі, які пов'язані з цим договором, у випадках, визначених цим договором.

Відповідач (банк) належним чином виконав свої зобов'язання за кредитним договором, визначені пунктом 2.1 договору, та перерахував на поточний рахунок позичальника кредитні кошти на загальну суму 460 948 грн. 27 коп. за період з 19.11.2013р. по 17.10.2014р., що підтверджується виписками по особовому рахунку клієнта.

Позивач свої зобов'язання по договору не виконав належним чином, у встановлений строк до 12.11.2014р. кредитні кошти не повернув, проценти за користування кредитом не сплатив.

19.11.2013р. між відповідачем та Бройде Ігорем Анатолійовичем було укладено договір застави майнових прав на депозитний вклад № 483-21С 19.11.2013 року, який забезпечує вимоги відповідача, як заставодержателя, що витікають з договору про надання відкличної відновлювальної кредитної лінії 48К-21С від 19.11.2013р.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 23.05.2014р. № 305 "Про віднесення ПАТ "КБ "Південкомбанк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 26.05.2014р. прийнято рішення № 37 про запровадження в ПАТ "КБ ПІВДЕНКОМБАНК" тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів з фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "КБ "КБ "Південкомбанк".

Тимчасову адміністрацію у Банку запроваджено строком на 3 місяці з 26.05.2014 року по 25.08.2014 року.

Рішенням Фонду від 15.08.2014 року № 71 дію тимчасової адміністрації продовжено до 25.09.2014 року.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 24.09.2014 № 598 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "КБ "КБ "Південкомбанк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 26.09.2014 № 101 «Про початок процедури ліквідації ПАТ "КБ "КБ "Південкомбанк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ "КБ "КБ "Південкомбанк" та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ "КБ "КБ "Південкомбанк" строком на 1 рік з 26.09.2014р. по 26.09.2015р. включно.

Під час тимчасової адміністрації та ліквідації Фонд має право здійснювати управління банком відповідно до ст. 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Уповноважена особа Фонду діє від імені Фонду відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" і нормативно-правових актів Фонду.

Статтею 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що уповноважена особа Фонду вживає передбачені законодавством заходи щодо стягнення простроченої заборгованості позичальників та інших боржників банку та зобов'язана провести інвентаризацію банківських активів і зобов'язань.

Слід зазначити, що позивач правильно посилається на те, що у випадку порушення ним умов кредитного договору, відповідач, в силу договору застави, отримує безумовне право, але аж ніяк не обов'язок, на звернення стягнення на предмет застави, а від так до відповідача переходить право вимоги грошових коштів у розмірі депозитного вкладу. При цьому, а ні договором застави, а ні нормами чинного законодавства не передбачено обов'язку заставодержателя звертати стягнення на предмет застави, а від так безумовного відступлення права на депозит не відбулося.

Статтею 601 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або і визначений моментом пред'явлення вимоги.

Не допускається зарахування зустрічних вимог, зокрема у випадках, встановлених договором або законом (частина п'ята статті 602 ЦК України).

Щодо посилання позивача стосовно настання обставин, з якими договір застави пов'язує відступлення депозиту третьої особи на користь відповідача в рахунок сплати боргу позивача за кредитним договором, а саме посилання на те, що станом на 08.07.2014 року він допустив заборгованість зі сплати процентів, а тому у Банку на наступний день після такого порушення позивачем умов кредитного договору виникло право на звернення стягнення на предмет застави, а заборгованість позивача відповідно до договору застави, була автоматично погашена за рахунок депозитного вкладу третьої особи (Бройде І.А.).

Дані твердження позивача є необґрунтованими, оскільки:

у відповідача з моменту порушення позивачем умов кредитного договору виникло право на звернення стягнення на предмет застави, але аж ніяк не обов'язок та на момент виникнення у позивача заборгованості зі сплати процентів за кредитним договором у відповідача була запровадження Тимчасова адміністрація. Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним, і норми якого є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не здійснюється під час тимчасової адміністрації зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом. Тобто, заборгованість позивача не була автоматично погашена за рахунок депозитного вкладу третьої особи, тому що це було б прямим порушення норм чинного законодавства, так як зарахування зустрічних однорідних вимог під час дії тимчасової адміністрації, як зазначалося, заборонено.

Недопустимість зарахування однорідних зустрічних вимог до банку, відносно якого відкрита ліквідаційна процедура, підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові № 3-112 rс від 24.10.2011 року, яка визначається, що законом не передбачено індивідуальне задоволення вимог окремого кредитора до банку, відносно якого відкрита ліквідаційна процедура, позачергово, зокрема шляхом проведення зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки згідно з ст.ст. 91, 93, 96 Закону України «Про банки і банківську діяльність» в процесі ліквідаційної процедури банку визначається заборгованість кожному кредитору банку та встановлюється черговість погашення вимог кредиторів, унеможливлюється індивідуальне задоволення вимог окремого кредитора позачергово шляхом проведення зарахування зустрічних однорідних вимог.

За приписами норм ч. 6 ст. 93 Закону про банки погашення вимог до банку до моменту завершення складання переліку вимог та його затвердження Національним банком України є правом ліквідатора банку (а не його обов'язком) та таке погашення допускається лише за угодами, що забезпечують здійснення ліквідаційної процедури, та з дозволу Національного банку України.

Враховуючи те, що банк знаходиться на стадії ліквідації і відносно нього відкрита ліквідаційна процедура, яка проводиться у відповідності до положень Закону України «Про банки і банківську діяльність», Верховний Суд України прийшов до висновку про те, що згаданий закон є спеціальним, а тому всі інші закони України можуть застосовуватись до правовідносин, в яких стороною є Банк, лише в тій частині, що не суперечить положенням цього спеціального закону.

Виходячи з викладеного, чинне законодавство України забороняє банкам здійснювати зарахування зустрічних однорідних вимог під час дії тимчасової адміністрації, а твердження позивача з цього приводу є помилковими та такими, що не відповідають нормам законодавства.

Твердження позивача щодо порушення Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прав позивача на припинення зобов'язання за кредитним договором у розмірі 500 000 грн. 00 коп., шляхом акцептування кредиторських вимог третьої особи, є необґрунтованими, на підставі наступного:

відповідно до п. 8 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (надалі - Закон) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не відшкодовує кошти за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобов'язань.

У разі виконання зобов'язань за кредитним договором позивачем, третя особа на підставі абзацу 2 п. 8 розділу IV Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 14 від 12.08.2012р., набуде право звернутися до Фонду в порядку визначеному законодавством для одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

Відповідно до ч. 6 ст. 27 Закону Фонд завершує виплату гарантованих сум відшкодування коштів за вкладами в день внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи. Уповноважена особо Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Південкомбанк» призначена на рік з 25.09.2014р. по 25.09.2015р.

Разом з тим, залишок коштів на вкладному рахунку третьої особи перевищує граничний розмір відшкодування коштів за вкладами фізичних осіб і тому не може бути повернений повністю за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Після того, як у ПАТ «КБ «Південкомбанк» було розпочато процедуру ліквідації, третя особа у строки та порядку, визначеними законодавством, заявила свої кредиторські вимоги до ПАТ «КБ «Південкомбанк», так як у випадку невиконання зобов'язань за кредитним договором позивачем, не матиме змоги отримати свої кошти за депозитним вкладом, який є забезпеченням вимог відповідача за кредитним договором. А також, не заявивши свої вимоги до ПАТ «КБ ««Південкомбанк», третя особа не мала б можливості для їх пред'явлення, так як строки були б пропущені, а їх поновлення не передбачене чинним законодавством.

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Південкомбанк»акцептував вимоги третьої особи у розмірі всього депозитного вкладу та процентів, нарахованих за його користування, так як це не заборонено чинним законодавством України.

У випадку звернення третьої особи до Фонду для одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Південкомбанк»має право на підставі п. 4.1. глави 4 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 2 від 05.07.2012р., вносити пропозиції щодо затвердження Виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог.

Відповідно до умов кредитного договору, у випадку порушення позивачем його умов, відповідач, в силу договору застави, отримує безумовне право, на звернення стягнення на предмет застави, а від так до відповідача переходить право вимоги грошових коштів у розмірі депозитного вкладу. Відповідно до положень кредитного договору та норм чинного законодавства у позивача виникає обов'язок стосовно виконання зобов'язання за кредитним договором, та не виникає ніякого права на припинення зобов'язання за кредитним договором шляхом зарахування однорідних зустрічних вимог шляхом звернення відповідачем стягнення на предмет застави. Це аж ніяк не право позивача, а право відповідача, тому Фонд не міг порушити неіснуюче право позивача.

Фондом не було порушено права позивача на припинення зобов'язання за кредитним договором у розмірі депозитного вкладу, яким забезпечено виконання зобов'язань за кредитним договором, так як у нього такого права не має, не передбачено ні чинним законодавством України, ні кредитним договором.

В позовній заяві позивач зазначає, що зобов'язання за кредитним договором припинено на підставі ст. 606 Цивільного кодексу України.

Однак, поєднання боржника і кредитора в одній особі має місце у разі, якщо до сторони, яка є боржником, переходить, відповідно до будь-якої зазначеної в законі підстави, зобов'язання іншої особи, за яким ця особа є кредитором щодо боржника, і навпаки. Поєднання боржника і кредитора в одній особі може мати місце, наприклад, при спадкуванні - у разі переходу майна кредитора до боржника і навпаки; при реорганізації шляхом злиття або приєднання юридичних осіб, пов'язаних між собою взаємним зобов'язанням. В обох цих випадках зникає один із суб'єктів правовідношення, у зв'язку з чим припиняється і саме правовідношення.

Згідно з частиною 1 статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

У статті 509 ЦК України встановлено, що зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Тобто, зобов'язання - це правовідношення між, як мінімум, двома сторонами, а поєднання двох сторін у одній особі є підставою для припинення зобов'язання.

Статтею 606 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється поєднанням боржника та кредитора в одній особі.

Приписи статті 606 ЦК України встановлюють такий спосіб припинення цивільно-правових зобов'язань, що не залежить від волі сторін. Поєднання боржника і кредитора в одній особі має місце в разі, якщо до сторони, яка є боржником, переходить відповідно до будь-якої зазначеної підстави зобов'язання іншої особи, за якими ця особа є кредитором щодо боржника, і навпаки.

Тобто, зникає (або виходить із двосторонніх зобов'язальних правовідносин) в силу об'єктивних обставин або певного правочину один із суб'єктів правовідношення. При цьому до особи, що залишилась, переходять всі правомочності щодо взаємних зобов'язань, у зв'язку з чим припиняється і власне правовідношення.

Отже, щоб зобов'язання припинилося на підставі наведеної норми поєднанням двох сторін у одній особі, необхідно щоб у результаті такого поєднання лишилася лише одна особа.

Враховуючи вище викладене, щодо наявності у позивача права на звернення стягнення на предмет застави - депозит третьої особи шляхом відступлення права вимоги на цей депозит третьою особою позивачу, а також наявності заборгованості відповідача перед банком за кредитним договором не вбачається, що відбулося поєднання боржника і кредитора в одній особі саме у зобов'язанні за кредитним договором, за яким позивач є кредитором, а відповідач боржником. Обидві сторони цього договору продовжують об'єктивно існувати із збереженням за ними всіх прав та обов'язків.

Твердження позивача про те, що у відповідача виникає безумовне право на звернення стягнення на предмет застави з моменту виникнення заборгованості за кредитним договором є правильним, проте це аж ніяк не обов'язок відповідача, а сторони домовилися про відступлення права вимоги за договором банківського вкладу на користь позивача у разі, якщо позивач скористається своїм правом на звернення стягнення на предмет застави, тобто, відступлення права вимоги є шляхом реалізації права відповідача на звернення стягнення на предмет застави. Відповідно твердження відповідача про автоматичне відступлення права вимоги за договором банківського вкладу на користь позивача з моменту порушення умов кредитного договору та як наслідок цього звернення стягнення на предмет застави є помилковим та таким, що не відповідає умовам кредитного договору та договору застави майнових прав на банківський вклад третьої особи.

Заборгованість за кредитним договором виникла станом на 08.07.2014р. на підставі того, що відповідач не виконав зобов'язання за кредитним договором в частині сплати процентів за користування кредитними коштами.

Як вже встановлено судом, на момент виникнення заборгованості у позивача перед відповідачем, у відповідача діяла Тимчасова адміністрація.

Під час тимчасової адміністрації не здійснюється:

1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; 4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом; 5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

Тобто, під час тимчасової адміністрації не проводяться активні операції.

Крім того, списання грошових коштів призводить до порушення черговості задоволення вимог кредиторів, встановленої статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», згідно з якою задоволення вимог Третьої особи могло бути здійснене в сьому чергу та тільки після запровадження процедури ліквідації неплатоспроможного банку.

Враховуючи вищевикладене, заборгованість за кредитним договором не була погашена за рахунок депозитного вкладу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Бройде Ігор Анатолійович.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтями 11 та 509 Цивільного кодексу України визначено, що однією із підстав виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк, є договір.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 1046 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

В частині 1 ст. 1054 ЦК України зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1056 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відсотки за грошовими зобов'язаннями учасників господарських відносин застосовуються у випадках, розмірах та порядку, визначених законом або договором, на підставі ч. 3 ст. 198 ГК України.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Статтею 627 ЦК визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до вимог ст.ст. 22, 33 ГПК України сторони зобов'язані вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, ст. 34 ГПК України.

Відповідно до ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном.

Відповідно до вимог ст.ст. 22, 33 ГПК України сторони зобов'язані вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, ст. 34 ГПК України.

Згідно зі ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Під належним виконанням зобов'язання розуміють виконання належній особі, в належному місці, в належний строк (термін), з додержанням усіх інших вимог і принципів виконання зобов'язань. Якщо учасники зобов'язання порушують хоч би одну з умов його належного виконання, зобов'язання не припиняється, а трансформується (змінюється), оскільки в такому разі на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов'язки у вигляді відшкодування збитків, сплати неустойки тощо. Виконання таких додаткових обов'язків, як правило, не звільняє боржника від виконання зобов'язання в натурі. Лише після того, як сторони здійснять усі дії, що випливають із зобов'язання, воно вважатиметься припиненим.

Виконання, яке припиняє зобов'язання, має бути належним чином оформлене (підтверджене).

Приписами ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання

Ст. 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами обставини, викладені у позовній заяві, а тому позов не підлягає задоволенню.

За таких обставин, господарський суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України, в судовому засіданні 24.06.2015р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Судовий збір, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України покладається на позивача - при відмові в позові.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімекспрес", смт. Немішаєве, Бородинський район, Київська область до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Південкомбанк", м. Донецьк відмовити.

Суддя С.С. Дроздова

Рішення оформлено та підписано 30.06.2015р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.