РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2015Справа №910/9175/15
За позовом Публічного акціонерного товариства "ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Славкіної М.А.

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАРГЕТ СЕРВІС-АГРО"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Приватне акціонерне товариство "Урожайненський КХП"

про визнання правочину нікчемним

Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: Гречін В. О.- представник за довіреністю

від відповідача: не з'явилися;

від третьої особи: не з'явилися.

СУТЬ СПОРУ :

Заявлено позов про визнання нікчемним Договору про відступлення права вимоги від 08.09.2014р., укладеного між Публічним акціонерним товариством "ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТАРГЕТ СЕРВІС-АГРО".

Позовні вимоги мотивовані тим, що вартість переданого права грошових вимог за Договором про відступлення права вимоги від 08.09.2014 є значно заниженою, а тому з огляду на положення ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" такий правочин є нікчемними.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.04.2015 порушено провадження по справі № 910/9175/15, розгляд справи призначено на 18.05.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.05.2015 відкладено розгляд справи на 08.06.2015. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стороні позивача Приватне акціонерне товариство "Урожайненський КХП". Зобов'язано третю особу надати письмові пояснення на позов із зазначенням доказів, що підтверджують викладені в поясненнях обставини з нормативно-правового обґрунтуванням своїх пояснень; документи, що підтверджують пояснення на позов (оригінали для огляду, належним чином засвідчені копії - до матеріалів справи), а також надати суду належним чином завірену копію Кредитного договору № 254 від 23.04.2010 та докази виконання кредитного договору та договору про відступлення права вимоги. Зобов'язано позивача надати суду докази направлення третій особі копію позовної заяви з додатками, надати належним чином завірену копію Кредитного договору № 254 від 23.04.2010, докази виконання кредитного договору та договору про відступлення права вимоги. Відповідача зобов'язано виконати вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі та докази виконання договору про відступлення права вимоги.

Представник позивача в судове засідання 08.06.2015 з'явився, вимоги ухвали суду від 18.05.2015 не виконав, подав клопотання про продовження строку розгляду спору на 15 днів.

Відповідно до ч. 3 ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Чи є той чи інший випадок винятковим, вирішує суд з урахуванням конкретних обставин даної справи, в тому числі її складності, кількості учасників судового процесу, значного обсягу доказів, які підлягають збиранню та оцінці.

Враховуючи вищезазначене клопотання та з метою створення сторонам необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, забезпечення рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, суд вважає за доцільне його задовольнити та продовжити строк вирішення спору у справі №910/9175/15 на п'ятнадцять днів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.06.2015 продовжено строк розгляду справи та відкладено розгляд справи на 22.06.2015.

Представник позивача в судове засідання 22.06.2015 з'явився та через відділ діловодства суду подав додаткові пояснення по суті справи.

Відповідач був повідомлений про призначення справи до розгляду, про що свідчать залучені до матеріалів справи зворотні поштові повідомлення, однак повноважного представника в судове засідання не направив.

Судом враховано, що відповідно до пункту 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Явка представників сторін у судове засідання обов'язковою не визнавалась. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, та перед судом не доведено обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір у даному судовому засіданні. Отже, суд дійшов висновку про відсутність встановлених ст. 77 ГПК України підстав для відкладення розгляду справи та відповідно до статті 75 ГПК України, здійснює розгляд справи за наявними в ній матеріалами.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, вимог ухвал суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем та витребуваних судом.

У судовому засіданні 22.06.2015 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

08.09.2014 між Публічним акціонерним товариством "ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК" (кредитор), Товариством з обмеженою відповідальністю "ТАРГЕТ СЕРВІС-АГРО" (новий кредитор) та Приватним акціонерним товариством "Урожайненський комбінат хлібопродуктів" (боржник) укладено договір відступлення права вимоги (надалі - Договір від 08.09.2014), за умовами якого кредитор в момент, визначений п. 3.1 цього Договору передає, а новий кредитор приймає всі права вимоги щодо виконання грошового зобов'язання за кредитним договором № 254 від 23.04.2010 року, що був укладений між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ПрАТ «Урожайненський КХП» з наступними змінами та доповненнями до нього. Сторони погодились, що на момент укладення даного договору, заборгованість боржника по кредитному договору становить 6870616,93 грн., яка складається з: 6592149,28 грн. по кредиту; 278467,65 грн. по процентах (п. 1.1. Договору від 08.09.2014).

У відповідності до п. 1.2 Договору від 08.09.2014 відступлення права вимоги за кредитним договором здійснюється на платній основі. Вартість вимоги на день укладення цього договору складає 3800000,00 грн. Право вимоги вважається відступленим в момент належного виконання новим кредитором обов'язків, передбачених п. 3.1. цього договору.

Згідно з п. 2.1 Договору від 08.09.2014 сторони домовилися, що сплата за відступлення права за цим договором в розмірі встановленому в п. 1.2. цього договору здійснюється новим кредитором в строк до 16.09.2014 року.

Новий кредитор зобов'язаний сплатити кредитору за відступлення права вимоги грошову суму в розмірі відповідно до п. 1.2. цього договору, що становить 3800000,00 грн. у строк та на умовах відповідно до п. 2.1. цього договору (п. 3.1. Договору від 08.09.2014).

Згідно з п. 3.2. Договору від 08.09.2014 моментом відступлення права вимоги за цим договором, з якого зокрема настають наслідки, передбачені п. 2.3. цього договору, є момент надходження до кредитора в повному обсязі суми коштів, передбаченої п. 3.1 цього договору.

Цей договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами (п. 5.1. Договору від 08.09.2014).

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. При цьому господарський суд виходить з наступного.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні від 01.09.2014 є договором купівлі-продажу права вимоги.

У відповідності до ст.ст. 655, 656 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 512 - 515 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора не допускається у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора, зокрема у зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Статтею 632 Цивільного кодексу України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

В п. 1.2 Договору від 08.09.2014 сторони погодили, що вартість відступленого права вимоги за кредитним договором складає 3800000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач стверджує, що вартість переданого права грошових вимог за Договором про відступлення права вимоги від 08.09.2014 є значно заниженою, а тому в силу ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" такий правочин є нікчемним.

Згідно зі ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; правочин може вчинятися усно або в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

На підставі постанови Правління Національного банку України від 20.11.2014 № 733 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.11.2014 № 123 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк», згідно з яким з 21.11.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «ВіЕйБі Банк», , МФО 380537, місцезнаходження: вул. Дегтярівська, 27 т, м. Київ, 04119, Україна.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 128 з 24.11.2014 повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПУБЛІЧНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК» передано провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Фонду гарантування Славкіній Марині Анатоліївні.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.02.2015 за №35 продовжено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Всеукраїнський акціонерний Банк» по 20.03.2015 р. (включно).

Наказом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.02.2015 р. за №55 продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Славкіної Марини Анатоліївни (ідентифікаційний номер ) на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Всеукраїнський акціонерний Банк» по 20.03.2015 включно.

На підставі Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладення фізичних осіб за №63 від 20.03.2015 розпочата процедура ліквідації ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК» (ПАТ «ВіЕйБі Банк) та призначено Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації Департаменту врегулювання неплатоспроможності банків - Славкіну Марину Анатоліївну

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 47 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, що ліквідується, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Уповноважена особа Фонду з дня свого призначення здійснює такі повноваження, зокрема : виконує повноваження органів управління банку.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відтак, у спорах пов'язаних банком, у якому запроваджена тимчасова адміністрація, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Частиною 2 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, обов'язок доказування та подання доказів, відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Позивачем до матеріалів справи не надано належних та допустимих доказів того, що Договір про відступлення права вимоги укладений, на умовах, що значно гірші за звичайні ринкові умови здійснення відповідних операцій, також не надав до суду жодних доказів того, що вартість права вимоги, переданого за договором відступлення права вимоги, є нижчою за звичайні ціни на права вимоги, що діяли на момент укладення спірного договору відступлення права вимоги.

Отже, з огляду на те, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено того факту, що вартість переданого права грошових вимог за Договором про відступлення права вимоги від 08.09.2014 є значно заниженою, а також не доведено існування підстав, які в силу положень ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" свідчать про нікчемність правочину, вимоги позивача про визнання нікчемними договору про відступлення права вимоги від 08.09.2014 задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 24.06.2015.

Суддя О.А.Грєхова