КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2015 р. Справа№ 911/1741/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Новікова М.М.

секретар: Горбунова М.Є.

за участю представників:

позивача: Августинович Р.В.;

відповідача: Швидкий Ю.В.;

ДВС: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Комунального підприємства "Управління житлово-

комунального господарства"

на ухвалу Господарського суду Київської області

від 23.04.2015р., винесену за результатами розгляду

скарги Комунального підприємства "Управління житлово-комунального

господарства"

на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень

Управління державної виконавчої служби Головного управління

юстицій в Київській області щодо накладення арешту на кошти

боржника

та апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Зелена

Енергія Т"

на ухвалу Господарського суду Київської області

від 14.05.2015р., винесену за результатами розгляду

заяви Комунального підприємства "Управління житлово-комунального

господарства"

про розстрочку виконання рішення

у справі №911/1741/14 (суддя Лилак Т.Д.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Зелена Енергія Т"

до Комунального підприємства "Управління житлово-комунального

господарства"

про стягнення 9 253 320,97 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Київської області від 23.04.2015р. у справі №911/1741/14 скаргу відповідача на дії Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Київській області було задоволено частково. Зобов'язано Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Київській області зняти арешт з коштів, що містяться на рахунках: АТ "Райффайзен Банк Аваль", МФО 380805, р/р №, р/р №; АТ "УКРСИББАНК", МФО 353586, р/р №6400; ПАТ "УКРІНБАНК", МФО 300142, р/р №0009; ПАТ Банк "Київська Русь", МФО 319092, р/р №02, накладений постановами про арешт коштів боржника ВП №44372649. В іншій частині скарги відповідача (вх.№34/15 від 10.02.2015р.) на дії органу ДВС відмовлено.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 23.04.2015р. у справі №911/1741/14 та ухвалити нову, якою задовольнити вимоги скарги відповідача на дії органу державної виконавчої служби, а саме:

- визнати незаконними та протиправними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Київській області Черток О.Ф. щодо винесення постанов про арешт коштів боржника від 12.08.2014р., від 12.12.2014р., від 17.02.2015р. та від 21.04.2015р. ВП №44372649 на поточному та спеціальних рахунках в установах банку;

- скасувати постанови про арешт коштів боржника державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Київській області Черток О.Ф. від 12.08.2015р., від 12.12.2014р., від 13.03.2015р. та від 25.03.2015р. ВП №44372649;

- визнати незаконними та протиправними дії державного виконавця щодо накладення арешту на кошти поточного рахунку в "Приватбанк" та стягнення коштів згідно вимоги в сумі 339 430,58 грн. з даного рахунку;

- визнати незаконними та протиправними дії державного виконавця щодо накладення арешту на кошти рахунку зі спеціальним режимом призначення (розподіл коштів гарантованому постачальнику природного газу), відкритому в "Ощадбанк", та стягнення коштів згідно вимог від 16.01.2015р. в сумі 276 623,15 грн. з даного рахунку;

- визнати незаконними та протиправними дії державного виконавця щодо накладення арешту на кошти рахунку зі спеціальним режимом призначення (Чорнобильський рахунок), відкритого в "Київська Русь", та стягнення коштів згідно вимог від 16.01.2015р. в сумі 229 806,03 грн. з даного рахунку;

- визнати незаконними та протиправними дії державного виконавця щодо накладення арешту на кошти рахунку зі спеціальним режимом призначення (Чорнобильський рахунок), відкритого в ПАТ "Райфайзен Банк Аваль", в ПАТ "УкрСиббанк" та ПАТ "Укрінбанк";

- визнати незаконними та протиправними дії державного виконавця щодо накладення арешту на кошти рахунку зі спеціальним режимом призначення (соціальний рахунок для отримання лікарняних), відкритого в ПАТ "Райфайзен Банк Аваль", ПАТ "УкрСиббанк" та ПАТ "Укрінбанк", та стягнення коштів зі спеціального рахунку в ПАТ "УкрСиббанк" згідно вимоги від 25.03.2015р. в сумі 85 315,37 грн.

- зобов'язати Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Київській області вжити всіх вичерпних заходів (дій) для усунення допущених порушень.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права. Зокрема, відповідач наголошував на наступному:

- орган державної виконавчої служби завчасно було повідомлено відповідачем про спеціальний режим використання арештованих ним коштів, але звернення відповідача було залишено без належного реагування;

- судом не було повністю досліджено обставини, викладені в скарзі відповідача на дії органу ДВС;

- судом було допущено порушення норм процесуального права, оскільки розгляд справи неодноразово відкладався, не дивлячись на наявність доказів належного повідомлення сторін про дату і час судового розгляду. Окрім того, на думку відповідача, судом було безпідставно продовжено строк розгляду скарги на 15 днів;

- суд мав право розглянути скаргу за відсутності нез'явившихся представників, але не зробив це, що свідчить про навмисне затягування судового розгляду;

- суд повинен був притягнути орган ДВС до відповідальності за невиконання вимог суду та нез'явлення його в судові засідання, але не зробив цього;

- задовольнивши вимоги скарги відповідача в частині зобов'язання звільнити кошти з-під арешту, суд не визнав дії державного виконавця протиправними.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.05.2015р. апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 08.06.2015р.

05.06.2015р. через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв'язку з неможливістю забезпечити явку повноважного представника в судове засідання, призначене на 08.06.2015р.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 08.06.2015р. було змінено склад колегії суддів та передано справу для здійснення апеляційного провадження колегії у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів Мартюк А.І., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.06.2015р. апеляційну скаргу було прийнято до провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів Мартюк А.І., Тищенко А.І.

В судове засідання 08.06.2015р. з'явився лише представник відповідача. Представники позивача та Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Київській області не з'явились.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.06.2015р., на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 22.06.2015р.

Окрім того, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.06.2015р. було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 22.06.2015р. апеляційну скаргу позивача на ухвалу Господарського суду Київської області від 14.04.2015р. у справі №911/1741/14, якою задоволено заяву відповідача про розстрочення виконання рішення Господарського суду Київської області від 10.07.2014р. у справі №911/1741/14 та розстрочено виконання вказаного судового рішення на період з травня 2015 року по квітень 2017 року за визначеним в ухвалі суду графіком.

Позивач в своїй апеляційній скарзі просив Київський апеляційний господарський суд скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 14.05.2015р. у справі №911/1741/14 та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні заяви відповідача про розстрочення виконання рішення Господарського суду Київської області від 10.07.2014р. у справі №911/1741/14.

Вимоги та доводи апеляційної скарги позивача мотивовані наступним:

- судом першої інстанції досліджувався лише фінансовий стан відповідача, при цьому матеріальний інтерес стягувача до уваги не брався, хоча вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, господарські суди повинні враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини боржника у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи;

- невиконання протягом тривалого часу рішення суду порушує матеріальні інтереси позивача, як стягувача, а також призводить до негативних наслідків для нього;

- важкий фінансовий стан боржника не є винятковою обставиною в розумінні ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, за наявності якої можливе надання розстрочки виконання рішення;

- наявність значної дебіторської заборгованості споживачів теплової енергії перед боржником, не може бути підставою для розстрочки виконання рішення, оскільки дані обставини не є доказами важкого фінансового стану чи відсутності коштів на рахунках боржника, а надані останнім довідки не є доказами неможливості чи утруднення виконання судового рішення.

09.06.2015р. через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому він наголошував на безпідставності та непідтвердженості скарги належними доказами, просив суд в задоволенні апеляційної скарги позивача відмовити.

22.06.2015р. через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про долучення додаткових документів до матеріалів справи, а саме копій оскаржуваних відповідачем постанов державної виконавчої служби, та відзив на апеляційну скаргу відповідача.

Розпорядженнями Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2015р. було змінено склад колегії суддів та передано справу для здійснення апеляційного провадження колегії у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів Мартюк А.І., Новікова М.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2015р. апеляційні скарги було прийнято до провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів Мартюк А.І., Новікова М.М.

В судове засідання 22.06.2015р. з'явились лише представники сторін. Представник Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Київській області не з'явився, про поважність причин нез'явлення суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2015р., на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 30.06.2015р. Окрім того, апеляційні скарги позивача та відповідача було об'єднано в одне провадження.

23.06.2015р. через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про залучення до матеріалів справи постанови про арешт коштів боржника від 13.03.2015р. ВП №44372649 та супровідного листа до вказаної постанови. Вказані документи надані відповідачем на вимогу суду.

Колегія суддів задовольнила клопотання відповідача та залучила до матеріалів справи надані ним документи.

Представник позивача в судовому засіданні 30.06.2015р. підтримав апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду Київської області від 14.04.2015р. у справі №911/1741/14, просив суд скаргу задовольнити, скасувати вказану ухвалу місцевого господарського суду та відмовити в задоволенні заяви відповідача про розстрочення виконання рішення Господарського суду Київської області від 10.07.2014р. у справі №911/1741/14.

Проти задоволення апеляційної скарги відповідача на ухвалу Господарського суду Київської області від 23.04.2015р. у справі №911/1741/14 заперечував з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу, просив суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги відповідача в частині залишення скарги на дії державної виконавчої служби без задоволення. При цьому представник позивача просив суд скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 23.04.2015р. у справі №911/1741/14 в частині звільнення з-під арешту рахунків відповідача в ПАТ «УКРІНБАНК», МФО 300142, р/р №0009, в ПАТ Банк «Київська Русь», МФО 319092, р/р №002, накладеного на підставі постанови про арешт коштів боржника від 12.08.2014р. В іншій частині представник позивача просив суд залишити ухвалу Господарського суду Київської області від 23.04.2015р. у справі №911/1741/14 без змін.

В судовому засіданні 30.06.2015р. представник відповідача підтримав апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду Київської області від 23.04.2015р. у справі №911/1741/14, просив суд апеляційну скаргу задовольнити та винести ухвалу, якою задовольнити вимоги скарги відповідача на дії органу державної виконавчої служби, а саме:

- визнати незаконними та протиправними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Київській області Черток О.Ф. щодо винесення постанов про арешт коштів боржника від 12.08.2014р., від 12.12.2014р., від 17.02.2015р. та від 21.04.2015р. ВП №44372649 на поточному та спеціальних рахунках в установах банку;

- скасувати постанови про арешт коштів боржника державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Київській області Черток О.Ф. від 12.08.2015р., від 12.12.2014р., від 13.03.2015р. та від 25.03.2015р. ВП №44372649;

- визнати незаконними та протиправними дії державного виконавця щодо накладення арешту на кошти поточного рахунку в "Приватбанк" та стягнення коштів згідно вимоги в сумі 339 430,58 грн. з даного рахунку;

- визнати незаконними та протиправними дії державного виконавця щодо накладення арешту на кошти рахунку зі спеціальним режимом призначення (розподіл коштів гарантованому постачальнику природного газу), відкритому в "Ощадбанк", та стягнення коштів згідно вимог від 16.01.2015р. в сумі 276 623, 15 грн. з даного рахунку;

- визнати незаконними та протиправними дії державного виконавця щодо накладення арешту на кошти рахунку зі спеціальним режимом призначення (Чорнобильський рахунок), відкритого в "Київська Русь", та стягнення коштів згідно вимог від 16.01.2015р. в сумі 229 806,03 грн. з даного рахунку;

- визнати незаконними та протиправними дії державного виконавця щодо накладення арешту на кошти рахунку зі спеціальним режимом призначення (Чорнобильський рахунок), відкритого в ПАТ "Райфайзенг Банк Аваль", в ПАТ "УкрСиббанк" та ПАТ "Укрінбанк";

- визнати незаконними та протиправними дії державного виконавця щодо накладення арешту на кошти рахунку зі спеціальним режимом призначення (соціальний рахунок для отримання лікарняних), відкритого в ПАТ "Райфайзенг Банк Аваль", ПАТ "УкрСиббанк" та ПАТ "Укрінбанк", та стягнення коштів зі спеціального рахунку в ПАТ "УкрСиббанк" згідно вимоги від 25.03.2015р. в сумі 85 315,37 грн.

- зобов'язати Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Київській області вжити всіх вичерпних заходів (дій) для усунення допущених порушень.

Проти задоволення апеляційної скарги позивача на ухвалу Господарського суду Київської області від 14.04.2015р. у справі №911/1741/14 представник відповідача заперечував, просив суд залишити вказану скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду без змін, як таку, що була прийнята з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм процесуального права.

Представник Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Київській області в судове засідання 30.06.2015р. не з'явився, про поважність причин нез'явлення суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Оскільки явка представників сторін та Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Київській області у судові засідання не була визнана судом обов'язковою, а також приймаючи до уваги наявність доказів належного повідомлення сторін та Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Київській області про місце, дату та час судового засідання, апеляційний суд визнав за можливе розглядати справу у відсутності представника Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Київській області за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 30.06.2015р. було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Зелена Енергія Т» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом про стягнення з Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» (далі - відповідач) заборгованості за договором купівлі-продажу теплової енергії №101/18 від 24.10.2013р. у загальній сумі 9 253 320,97 грн. (з них: 8 936 273,45 грн. - основний борг, 96 354,11 грн. - відсотки за користування чужими грошовими коштами, 184 868,82 грн. - інфляційні втрати, 35 824,59 грн. - 3% річних) (том справи - 1, аркуші справи - 4-15).

Рішенням Господарського суду Київської області від 10.07.2014р. у справі №911/1741/14 позовні вимоги було задоволено частково, присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 7 790 426,07 грн. основного боргу, 328,63 грн. 3% річних, 222 486,71 грн. інфляційних втрат, 73 072,07 грн. судового збору (том справи - 1, аркуші справи - 277-282).

На виконання вищезазначеного рішення Господарським судом Київської області було видано наказ від 28.07.2013р. (том справи - 1, аркуш справи - 283).

В лютому 2015 року відповідач звернувся до Господарського суду Київської області зі скаргою на дії Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області (том справи - 2, аркуші справи - 55-57), в якій просив:

- визнати дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області Черток О.Ф. протиправними;

- скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області від 12.12.2014р. №ВП 44372649 про накладення арешту на кошти боржника.

Свої вимоги відповідач обґрунтовує неправомірністю дій державного виконавця щодо арешту коштів на рахунках відповідача, оскільки вказані рахунки призначені для соціальних виплат та виплати заробітної плати. Арешт коштів на цих рахунках унеможливлює здійснення відповідних соціальних виплат, що є порушенням вимог діючого законодавства.

Відповідач неодноразово надавав Господарському суду Київської області додаткові пояснення та уточнення вимог скарги на дії органу державної виконавчої служби. Згідно з останніми уточненнями №01-07-15/764 від 22.04.2015р. (том справи - 3, аркуші справи - 82-83) відповідач просив суд:

- визнати незаконними та протиправними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області Черток О.Ф. щодо винесення постанов про арешт коштів боржника від 12.08.2014р., від 12.12.2014р., 13.03.2015р., 25.03.2015р., 08.04.2015р. та 21.04.2015р. ВП №44372649 на поточні та спеціальні рахунки в установах банку;

- скасувати постанови про арешт коштів боржника від 12.08.2014р., від 12.12.2014р., від 25.03.2015р., 08.04.2015р. та 21.04.2015р. ВП №44372649;

- визнати незаконними та протиправними дії державного виконавця щодо накладення арешту на поточні рахунки підприємства, відкриті в ПАТ «Приватбанк», та стягнення коштів згідно вимоги від 16.01.2015р. в сумі 198 161,75 грн., в сумі 339 430,58 грн. та в сумі 409,38 грн. з даних рахунків;

- визнати незаконними та протиправними дії державного виконавця щодо накладення арешту на рахунок зі спеціальним режимом призначення (розподіл коштів гарантованому постачальник природного газу), відкритий в «Ощадбанк», та стягнення коштів згідно вимоги від 16.01.2015р. в сумі 276 623,15 грн. з даного рахунку;

- визнати незаконними та протиправними дії державного виконавця щодо накладення арешту на поточний рахунок підприємства, відкритий в банку «Київська Русь», та стягнення коштів згідно вимоги від 16.01.2015р. щодо перерахування коштів в сумі 241 058,99 грн. з даного рахунку;

- визнати незаконними та протиправними дії державного виконавця щодо накладення арешту на рахунок зі спеціальним режимом призначення (Чорнобильський рахунок), відкритий в банку «Київська Русь», та стягнення коштів згідно вимоги від 16.01.2015р. в сумі 229 806,03 грн. з даного рахунку;

- визнати незаконними та протиправними дії державного виконавця щодо накладення арешту на рахунок зі спеціальним режимом призначення (Чорнобильський рахунок), відкритий в ПАТ «Райфафайзен Банк Аваль» та в ПАТ «УкрСиббанк», та звернення стягнення на дані кошти;

- визнати незаконними та протиправними дії державного виконавця щодо накладення арешту на рахунок зі спеціальним режимом призначення (соціальний рахунок для отримання лікарняних), відкритий в ПАТ «Райфафайзен Банк Аваль» і в ПАТ «УкрСиббанк», та стягнення коштів зі спеціального рахунку в ПАТ «УкрСиббанк» згідно вимоги від 25.03.2015р. в сумі 85 315,37 грн.;

- визнати незаконними та протиправними дії державного виконавця щодо накладення арешту на поточні рахунки, відкриті в ПАТ «Райфафайзен Банк Аваль» та в ПАТ «УкрСиббанк», та стягнення коштів з рахунку в ПАТ «УкрСиббанк» згідно вимоги від 25.03.2015р. в сумі 364 063,88 грн. та в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в сумі 863 546,77 грн.;

- визнати незаконними та протиправними дії державного виконавця щодо накладення арешту на поточні рахунки підприємства, відкриті в ПАТ «Укрінбанк», та звернення стягнення на кошти даних рахунків;

- зобов'язати Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області вжити всіх вичерпних заходів (дій) для усунення допущених порушень.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 23.04.2015р. у справі №911/1741/14 скаргу відповідача на дії Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Київській області було задоволено частково. Зобов'язано Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Київській області зняти арешт з коштів, що містяться на рахунках: АТ "Райффайзен Банк Аваль", МФО 380805, р/р №, р/р №; АТ "УКРСИББАНК", МФО 353586, р/р №6400; ПАТ "УКРІНБАНК", МФО 300142, р/р №0009; ПАТ Банк "Київська Русь", МФО 319092, р/р №02, накладений постановами про арешт коштів боржника ВП №44372649. В іншій частині скарги відповідача на дії органу ДВС відмовлено.

При цьому суд виходив з того, що арешт, накладений на вищевказані рахунки відповідача, порушує соціальні права працівників відповідача, на виплати яких призначені кошти із цього рахунку і працівники підприємства не повинні за рахунок власних коштів по зарплаті та прирівняних до неї платежах, оплачувати борги свого підприємства. В задоволенні решти вимог скарги відмовлено у зв'язку з їх необґрунтованістю та непідтвердженістю належними доказами.

Колегія суддів частково погоджується з висновками місцевого господарського суду, викладеними в ухвалі від 23.04.2015р., з огляду на наступне.

Відповідно до ч.5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно зі ст. 4-5 Господарського процесуального кодексу України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов. Рішення і постанови господарських судів приймаються іменем України. Невиконання вимог рішень, ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України „Про виконавче провадження". Даний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 1 Закону України „Про виконавче провадження" виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п.1 ч. 2 ст. 17 Закону України „Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, як: виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 19 Закону України „Про виконавче провадження" державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Згідно з ч.1 ст. 5 Закону України „Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.5 ч.3 ст. 11 Закону України „Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

В ст. 25 Закону України „Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

12.08.2014р. державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Київській області було винесено постанову ВП №44372649 про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу Господарського суду Київської області від 28.06.2014р. у справі №911/1741/14 (том справи - 2, аркуш справи - 103).

В процесі здійснення виконавчого провадження ВП №44372649 державною виконавчою службою було винесено низку постанов про накладення арешту на рахунки відповідача (боржника), в саме: від 12.08.2014р., 12.12.2014р., 13.03.2015р., 25.03.2015р., 08.04.2015р., 21.04.2015р. (том справи - 2, аркуші справи - 104-105; том справи - 3, аркуші справи - 22, 81, 84).

При цьому частина рахунків, на які накладено арешт, мають окреме цільове соціально-державне призначення, що не було враховано державним виконавцем.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров'я відповідно до Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування визначає Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», згідно зі ст. 2 якого законодавство про соціальне страхування складається із Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Кодексу законів про працю України, цього Закону, інших законодавчих актів та прийнятих відповідно до них інших нормативно-правових актів.

Порядок фінансування Фондом соціального страхування України страхувальників визначений в ст. 34 названого Закону, яка передбачає, що фінансування страхувальників-роботодавців для надання матеріального забезпечення найманим працівникам здійснюється робочими органами Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду. Страхувальник-роботодавець відкриває окремий поточний рахунок для зарахування страхових коштів у банках у порядку, встановленому Національним банком України. Кошти Фонду, що надходять на зазначений рахунок, обліковуються на окремому субрахунку. Страхові кошти, зараховані на окремий поточний рахунок у банку або на окремий рахунок в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів (далі - окремий рахунок), можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам. Страхові кошти, зараховані на окремий рахунок, не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону.

Національний банк України в своєму листі №25-111/2972-22535 від 14.12.2010p. «Щодо відкриття страхувальниками-роботодавцями окремих поточних рахунків» надав роз'яснення порядку виконання положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», відповідно до якого банк відкриває страхувальнику-роботодавцю окремий рахунок за балансовим рахунком 2604 «Цільові кошти на вимогу суб'єктів господарювання» та окремий рахунок приватному нотаріусу або адвокату, який відповідно до Закону є роботодавцем, за балансовим рахунком 2620 «Кошти на вимогу фізичних осіб».

В процесі судового розгляду було встановлено, що на вимогу відповідача були відкриті поточні рахунки із спеціальним режимом використання «2604» в гривні в Славутицькому відділенні ПАТ «Райфафайзен Банк Аваль» та в Славутицькому відділенні ПАТ «УкрСиббанк» для зарахування страхових коштів (лікарняних) на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам, а саме працівникам підприємства.

Окрім того, на виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи» та Закону України «Про формування, порядок надходження і використання коштів Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення» на вимогу відповідача був відкритий поточний рахунок із спеціальним режимом використання «2604» в гривні в Славутицькому відділенні ПАТ «Райфафайзен Банк Аваль» та в Славутицькому відділенні ПАТ «УкрСиббанк» для перерахування коштів Чорнобильського фонду та виплати щомісячної грошової допомоги (компенсаційних виплат) працівникам підприємства, що мають пільги відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В матеріалах справи наявні листи обслуговуючих відповідача банківських установ, в яких наведено перелік рахунків відповідача з окремим цільовим спеціальним призначенням (том справи - 2, аркуші справи - 112-115, 142, 193, 194; том справи - 3, аркуші справи - 60-62), а саме: р/р №, р/р № в AT «Райффайзен Банк Аваль»; р/р №6400 в AT «УКРСИББАНК»; р/р №0009 в ПАТ «УКРІНБАНК»; р/р №002 в ПАТ Банк «Київська Русь».

З наведеного вище випливає, що кошти з вищезгаданих рахунків відповідача не можуть бути використані для задоволення вимог кредиторів та на стягнення на підставі виконавчих документів, а тому накладення арешту на кошти, які знаходяться на цих рахунках на підставі постанов ВП №44372649 про арешт коштів боржника від 12.08.2014р., 25.03.2015р., 08.04.2015р. та 21.04.2015р. є неправомірним.

Доказів на підтвердження того, що решта рахунків, на які було накладено арешт постановами про арешт коштів боржника від 12.08.2014р., від 12.12.2014р., від 13.03.2015р., від 25.03.2015р., від 08.04.2015р. та від 21.04.2015р. також мають спеціальне призначення не надано, у зв'язку з чим суд визнав правомірним накладення арешту на ці рахунки.

В своїй скарзі на дії державної виконавчої служби відповідач, зокрема, посилався на те, що постанови про арешт коштів боржника є заходом примусового виконання рішення, тоді як відповідач є підприємством, внесеним до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь в процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу». Названим Законом встановлено заборону на призупинення операцій на рахунках із спеціальним режимом використання, а також вказано про те, що не може бути звернено стягнення на кошти, які містяться на цих рахунках, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що в даному випадку норми Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу» не підлягають застосуванню.

Так, з матеріалів справи вбачається, що предметом позову було стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу теплової енергії №101/18 від 24.10.2013р., яка виникла у період з листопада 2013 року по квітень 2014 року.

Відповідно до положень п.3.7 ст. 3 Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу» на строк участі підприємства паливно-енергетичного комплексу у процедурі погашення заборгованості підлягають зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо цього підприємства із стягнення заборгованості, яка виникла до 01.01.2013р., що підлягають виконанню в порядку, що підлягають виконанню в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», крім рішень про виплату заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв'язку з трудовими відносинами, відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, стягнення аліментів та рішень про стягнення заборгованості із сплати внесків до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, яка виникла до 01.01.2011р., і заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів Пенсійного фонду.

Оскільки борг відповідача, про стягнення якого розглядався позов у даній справі, виник після 01.01.2013р., то правові підстави для зупинення виконавчого провадження та скасування заходів примусового виконання рішення Господарського суду Київської області від 10.07.2014р. у справі №911/1741/14 по стягненню з відповідача заборгованості на підставі ст. 3 Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу» відсутні.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В процесі перегляду справи судом було встановлено, що постановами ВП №44372649 про арешт коштів боржника від 12.08.2014р., 25.03.2015р., 08.04.2015р. та 21.04.2015р. було накладено арешт на кошти, які містяться на рахунках з окремим соціально-державним призначенням, а саме: в AT «Райффайзен Банк Аваль» р/р №, №; в AT «УКРСИББАНК» р/р №6400; ПАТ «УКРІНБАНК» р/р №0009; ПАТ Банк «Київська Русь» р/р №002.

Вказані дії державного виконавця є неправомірними та порушують соціальні права працівників відповідача, на виплати яких призначені кошти із цих рахунків. Працівники підприємства відповідача не повинні за рахунок власних коштів по заробітній платі та прирівняних до неї платежах оплачувати борги свого підприємства.

Виходячи зі змісту ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє. При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється (аналогічна правова позиція викладена в п.9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012р. «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України»).

Місцевий господарський суд в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали зазначив про неправомірність дій державного виконавця, але в резолютивній частині відсутні висновки щодо визнання дій державного виконавця в частині задоволених вимог неправомірними та скасування оскаржуваних відповідачем постанов з урахуванням задоволених вимог скарги відповідача. На зазначені недоліки вказував відповідач в своїй апеляційній скарзі і вони мають бути виправлені судом апеляційної інстанції.

Колегією суддів враховано доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, відносно порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, які, на думку відповідача, полягають у неодноразовому відкладенні розгляду справи, а також продовженні строку розгляду скарги відповідача на 15 днів.

Однак, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, відкладення розгляду справи на іншу дату чи оголошення в судовому засіданні перерви є правом, а не обов'язком суду, яке реалізовується ним на власний розсуд в залежності від наявності обставин, які унеможливлюють (ускладнюють) розгляд справи.

Відносно строку розгляду скарги (справи), то відповідне питання вирішується судом за наявності клопотання сторони (сторін) з цього приводу. В матеріалах справи наявне клопотання позивача про продовження строку розгляду скарги відповідача, яке було задоволено судом. Відповідачем не обґрунтовано, в чому саме в даному випадку полягає порушення процесуальних норм місцевим господарським судом.

В своїй апеляційній скарзі відповідач зазначав про те, що місцевий господарський суд повинен був притягнути орган державної виконавчої служби до відповідальності за невиконання вимог суду та нез'явлення в судові засідання, але не зробив цього.

Однак, при цьому поза увагою відповідача залишилося те, що відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України участь в судових засіданнях є правом, а не обов'язком учасника судового процесу, яким він користується на власний розсуд. Відносно відповідальності за невиконання вимог суду, то відповідне право, а не обов'язок надано господарському суду ст. 83 Господарського процесуального кодексу України і суд в залежності від конкретних обставин може скористатися цим правом.

Згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За результатами перегляду справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, частково підтвердилися, що в свою чергу свідчить про неповне з'ясування місцевим господарським судом обставин, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Зважаючи на викладені обставини в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що державним виконавцем було неправомірно накладено арешт на наступні рахунки відповідача: в AT «Райффайзен Банк Аваль» р/р №, р/р №; в AT «УКРСИББАНК» р/р №6400; в ПАТ «УКРІНБАНК» р/р №0009; в ПАТ Банк «Київська Русь» р/р №002 на підставі постанов ВП №44372649 про арешт коштів боржника від 12.08.2014р., 25.03.2015р., 08.04.2015р. та 21.04.2015р., у зв'язку з чим вказані постанови в частині накладення арешту на названі рахунки відповідача мають бути скасовані, дії державного виконавця в цій частині визнані незаконними та протиправними, а орган державної виконавчої служби - зобов'язано зняти арешт з коштів, розміщених на вищевказаних рахунках відповідача.

Ухвала Господарського суду Київської області від 23.04.2015р. у справі №911/1741/14 підлягає зміні, з приведенням її резолютивної частини у відповідність до встановлених судом апеляційної інстанції обставин.

Апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, з урахуванням чого витрати відповідача по сплаті судового збору за її подання, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог з Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Київській області.

Відносно апеляційної скарги позивача на ухвалу Господарського суду Київської області від 14.05.2015р. у справі №911/1741/14, колегією суддів було встановлено наступне.

В квітні 2014 року відповідач звернувся до суду із заявою про розстрочку виконання рішення Господарського суду Київської області від 10.07.2014р. у справі №911/1741/14, зокрема, посилаючись на те, що він перебуває у скрутному фінансовому становищі, зумовленому постійним зростанням цін на енергоносії та зменшенням платоспроможності споживачів, борг за теплову енергію яких станом на 24.04.2015р. складає 19 815 070,44 грн. Відповідач зазначав про те, що ним вживаються всі заходи, необхідні для стягнення заборгованості. Однак фінансові труднощі загрожують звільненню працівників відповідача, яких за штатним розкладом на підприємстві працює понад 660 чоловік. За твердженням відповідача, він усвідомлює необхідність погашення заборгованості у даній справі, але заявлена позивачем до стягнення сума є досить великою і сплата всієї суми одразу може призвести до зупинки діяльності відповідача та його неплатоспроможності. Здійснюючи свою господарську діяльність, відповідач матиме можливість поступово погасити заборгованість перед позивачем.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.05.2015р. у справі №911/1741/14 було задоволено заяву відповідача про розстрочення виконання рішення Господарського суду Київської області від 10.07.2014р. у справі №911/1741/14 та розстрочено виконання вказаного судового рішення на період з травня 2015 року по квітень 2017 року за визначеним в ухвалі суду графіком. При цьому суд зазначив про те, що відповідачем доведено наявність обставин, які ускладнюють виконання рішення суду в розумінні ст. 121 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду, вважає їх обґрунтованими та такими, що відповідають фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 121 Господарського процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

При цьому Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, у зв'язку з чим суд повинен оцінювати докази, які підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України.

Стаття 121 Господарського процесуального кодексу України не обмежує право господарського суду певними обставинами, при наявності яких господарський суд може розстрочити виконання прийнятого ним рішення, проте визначальним фактором при наданні розстрочки є винятковість цих випадків та їх об'єктивний вплив на виконання судового рішення. Однак, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

З наведеного вище випливає, що передумовою для розстрочки виконання рішення є наявність конкретних обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

З вищенаведеного слідує, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки. Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами, в тому числі подавати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються.

Згідно з ч.1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідач є комунальним підприємством, яке надає послуги з теплопостачання, водопостачання та водовідведення у місті Славутич Київської області населенню, бюджетним установам та організаціям (споживачам). Тобто, основним джерелом надходження коштів відповідачу є надходження комунальних платежів від вищевказаних споживачів послуг, які не покривають витрати підприємства на придбання теплової енергії.

Так, за укладеним між позивачем і відповідачем договором купівлі-продажу теплової енергії №101/18 від 24.10.2013р., стягнення боргу за яким було предметом розгляду у даній справі, позивач виробляв і постачав відповідачу теплову енергію, в тому числі для споживачів Х категорії, а саме: підприємствам та установам, що фінансуються з бюджету.

Надані суду матеріали свідчать про те, що на дату звернення відповідача із заявою про розстрочення виконання рішення Господарського суду Київської області від 10.07.2014р. у справі №911/1741/14 заборгованість за комунальні послуги підприємств, що фінансуються з місцевого та державного бюджету, становила 11 312 354,34 грн., а заборгованість за комунальні послуги від всіх споживачів - 19 815 070,44 грн.

Колегією суддів враховано доводи апеляційної скарги позивача про те, що місцевим господарським судом було прийнято до уваги лише майновий стан відповідача.

Однак, як вірно зазначив місцевий господарський суд в оскаржуваній позивачем ухвалі, в залежності від фінансової можливості підприємства та отримання оплати наданих послуг від споживачів відповідач постійно здійснював оплату наданої позивачем теплової енергії. Так, відповідач сплатив вартість наданої теплової енергії до розгляду справи місцевим господарським судом в розмірі 4 661 900,42 грн. В подальшому на виконання рішення Господарського суду Київської області від 10.07.2014р. у справі №911/1741/14 органом державної виконавчої служби було знято (списано) з рахунків відповідача 2 598 416,90 грн. в погашення існуючої заборгованості.

Тобто відповідач вживає всіх можливих заходів для погашення боргу перед позивачем та виконання рішення Господарського суду Київської області від 10.07.2014р. у справі №911/1741/14.

На час розгляду місцевим господарським судом заяви відповідача, сума заборгованості останнього перед позивачем за вищевказаним судовим рішенням складала 4 406 198,20 грн., що є суттєвою сумою, тоді як фінансовий стан відповідача унеможливлює виконання рішення у даній справі, оскільки підприємство відповідача не отримало коштів з бюджету за поставлену споживачам теплову енергію.

Колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом в тому, що виконавчі дії щодо примусового виконання рішення суду, такі як арешт, вилучення та примусова реалізація майна, тощо можуть суттєво ускладнити виконання судового рішення у даній справі та призвести до негативних наслідків в господарській діяльності відповідача.

Зокрема, зупинення операцій по банківським рахункам відповідача шляхом накладення арешту може зумовити неможливість придбання відповідачем реагентів, коагулянтів, хлору та інших складових, необхідних для виробництва комунальних послуг, без яких надання цих послуг не можливе. Водночас, зупинення надання послуг з теплопостачання в опалюваний період, водопостачання та водовідведення може мати наслідком погіршення санітарно-епідеміологічної обстановки в місті Славутич Київської області.

Позивач в апеляційній скарзі зазначав про те, що наразі у нього існує заборгованість з податків та інших обов'язкових платежів до бюджету у розмірі 820 100 грн., а заборгованість з оплати праці - 609 900 грн., несплата яких призводить до порушення прав працівників, додаткового нарахування штрафних санкцій та економічної нестабільності в державі. Окрім того, позивач вважає, що надання відповідачу розстрочки виконання судового рішення у даній справі тільки погіршило і без того складний фінансовий стан позивача та призвело до порушення законних прав та інтересів товариства.

При цьому поза увагою позивача залишилося те, що відповідача не було звільнено від виконання рішення Господарського суду Київської області від 10.07.2014р. у справі №911/1741/14. Задовольняючи заяву відповідача, місцевий господарський суд, з урахуванням майнових інтересів як позивача, так і відповідача, лише переніс (розстрочив) виконання рішення на новий строк, визначивши графік погашення заборгованості із зазначенням конкретних сум, які мають сплачуватися відповідачем.

Колегією суддів враховано доводи апеляційної скарги позивача про те, що він був позбавлений можливості прийняти участь в судовому засіданні під час розгляду заяви відповідача про розстрочення виконання рішення Господарського суду Київської області від 10.07.2014р. у справі №911/1741/14, оскільки не мав можливості забезпечити явку свого представника, про що ним було подано клопотання про відкладення розгляду справи, але суд відмовив у задоволенні цього клопотання.

Однак, як уже зазначалося вище, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, відкладення розгляду справи на іншу дату чи оголошення в судовому засіданні перерви є правом, а не обов'язком суду, яке реалізовується ним на власний розсуд в залежності від наявності обставин, які унеможливлюють (ускладнюють) розгляд справи.

Водночас, позивач не був позбавлений можливості подати письмові пояснення до місцевого господарського суду і викласти в них власну позицію по суті поданої відповідачем заяви.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідачем доведено наявність обставин, які об'єктивно ускладнюють виконання рішення Господарського суду Київської області від 10.07.2014р. у справі №911/1741/14, а тому ці обставини є винятковими в розумінні положень ст. 121 Господарського процесуального кодексу України і заява відповідача про розстрочення виконання рішення Господарського суду Київської області від 10.07.2014р. у справі №911/1741/14 є такою, що підлягає задоволенню.

В ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів на спростування обставин, наведених в заяві відповідача щодо наявності передумов для розстрочення виконання рішення Господарського суду Київської області від 10.07.2014р. у справі №911/1741/14.

Відповідно до вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За результатами перегляду справи апеляційний суд дійшов висновку про те, що ухвала Господарського суду Київської області від 14.05.2015р. у справі №911/1741/14 прийнята з дотриманням норм процесуального права, а також з повним і всебічним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, тоді як доводи апеляційної скарги позивача не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Зважаючи на відмову в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за її подання покладаються на позивача (апелянта).

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-34, 43, 49, 75, 77, 99, 101-106, 121, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Управління житлово-комунального господарства" на ухвалу Господарського суду Київської області від 23.04.2015р. у справі №911/1741/14 задовольнити частково.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 23.04.2015р. у справі №911/1741/14 змінити, виклавши її резолютивну частину в наступній редакції:

«1. Скаргу Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» на дії Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Київській області задовольнити частково.

2. Визнати незаконними та протиправними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Київській області Черток Олександра Федоровича щодо винесення постанов про арешт коштів боржника від 12.08.2014р., 25.03.2015р., 08.04.2015р., 21.04.2015р. ВП №44372649 в частині накладення арешту на кошти, що містяться на рахунках окремого цільового соціально-державного призначення, а саме: в AT "Райффайзен Банк Аваль", МФО 380805, розрахунковий рахунок №, розрахунковий рахунок №; в AT "УКРСИББАНК", МФО 353586, розрахунковий рахунок №6400; в ПАТ "УКРІНБАНК", МФО 300142, розрахунковий рахунок №0009; в ПАТ Банк «Київська Русь», МФО 319092, розрахунковий рахунок №002.

3. Скасувати постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Київській області Черток Олександра Федоровича про арешт коштів боржника від 12.08.2014р., 25.03.2015р., 08.04.2015р., 21.04.2015р. ВП №44372649 в частині накладення арешту на кошти, що містяться на наступних рахунках: в AT "Райффайзен Банк Аваль", МФО 380805, розрахунковий рахунок №, розрахунковий рахунок №; в AT "УКРСИББАНК", МФО 353586, розрахунковий рахунок №6400; в ПАТ "УКРІНБАНК", МФО 300142, розрахунковий рахунок №0009; в ПАТ Банк «Київська Русь», МФО 319092, розрахунковий рахунок №002.

4. Зобов'язати Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Київській області зняти арешт з коштів, що містяться на рахунках: AT "Райффайзен Банк Аваль", МФО 380805, розрахунковий рахунок №, розрахунковий рахунок №; AT "УКРСИББАНК", МФО 353586, розрахунковий рахунок №6400; ПАТ "УКРІНБАНК", МФО 300142, розрахунковий рахунок №0009; ПАТ Банк «Київська Русь», МФО 319092, розрахунковий рахунок №002, накладений постановами про арешт коштів боржника ВП №44372649 від 12.08.2014р., 25.03.2015р., 08.04.2015р., 21.04.2015р.

5. В задоволенні решти вимог скарги Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» (вх.№34/15 від 10.02.2015р.) на дії органу ДВС відмовити.

6. Примірники ухвали направити сторонам у справі та Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Київській області».

3. Стягнути з Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Київській області 304,50 грн. (триста чотири гривні 50 копійок) судового збору, сплаченого Комунальним підприємством «Управління житлово-комунального господарства» за подання апеляційної скарги.

4. Доручити Господарському суду Київської області видати наказ із зазначенням необхідних реквізитів сторін.

5. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Зелена Енергія Т" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Київської області від 14.05.2015р. у справі №911/1741/14 - без змін.

6. Матеріали справи №911/1741/14 повернути до Господарського суду Київської області.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому законом порядку та строки.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

М.М. Новіков