номер провадження справи 6/54/13
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

м. Запоріжжя

22.06.2015 Справа № 908/3018/13

Суддя Місюра Людмила Сергіївна, розглянувши скаргу Державного підприємства „Національна атомна енергогенеруюча компанія „Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу „Запорізька атомна електрична станція" вих. № 2827/10868 від 28.04.2015 року на дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області, з урахуванням клопотання (заяви) вих. б/н від 08.06.2015 року, яка подана у справі № 908/3018/13

За позовом Приватного акціонерного товариства „Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" (вул. Алма-атинська, буд. 37, м. Київ, 02092) в особі Енергодарської філії Приватного акціонерного товариства „Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" (вул. Промислова, буд. 98-а, а/с 396, м. Енергодар Запорізької області, 71503)

До Державного підприємства „Національна атомна енергогенеруюча компанія „Енергоатом" (вул. Вєтрова, буд. 3, м. Київ, 01032) в особі Відокремленого підрозділу „Запорізька атомна електрична станція" (вул. Промислова, буд. 133, м. Енергодар Запорізької області, 71504)

Про стягнення 1 053 489 грн. 56 коп.

Суддя Місюра Л. С.

За участю представників:

Від стягувача (позивача): не з'явився

Від боржника (відповідача): Михальський С.М. - дов. № 236 від 19.03.2015р.

Від ВДВС: Юлдашев А.А. - дов. № 3 від 02.06.2015р.

В С Т А Н О В И В:

07.05.2015 року до господарського суду Запорізької області за вх. № 09-06/20790 надійшла скарга Державного підприємства „Національна атомна енергогенеруюча компанія „Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу „Запорізька атомна електрична станція" (надалі - відповідача) вих. № 2827/10868 від 28.04.2015 року на дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції (надалі - виконавча служба) у Запорізькій області у справі № 908/3018/13.

В скарзі боржник (відповідач) просив суд: 1) визнати дії виконавчої служби, що полягають в накладанні арешту постановою від 24.02.2015 року на кошти боржника - відповідача, неправомірними; 2) скасувати постанову виконавчої служби від 24.02.2015 року про арешт коштів боржника у межах суми 978 071 грн. 90 коп.; 3) зняти арешт з грошових коштів відповідача в межах суми 978 071 грн. 90 коп., що містяться в банківських установах: а) ПАТ „Альфа-Банк" у м. Києві, МФО 3003346; б) АТ „Райффайзен Банк Аваль", МФО 313827; в) АКБ „Індустріалбанк", МФО 313849; г) ЗОУ АТ „Державний ощадний банк України", МФО 313957; д) Філії АТ „Укрексимбанк" у м. Запоріжжя, МФО 313979; е) АТ „СБЕРБАНК РОСИИ", МФО 320627; ж) ПАТ „Діамантбанк", МФО 320854; з) ПАТ „Промінвестбанк", МФО 300012; и) ПАТ КБ „Надра", МФО 380764; к) ГУ ДКСУ у Запорізькій області, МФО 813015; л) ПАТ „Укрінбанк", МФО 300142; м) ПАТ КБ „Приватбанк", МФО 313399.

Боржник надав суду клопотання (заяву) про зменшення вимог від 08.06.2015р, в якому просить суд пункт 3 скарги № 28-24/10868 від 28.04.2015р. виключити, остаточно просить визнати дії виконавчої служби, що полягають в накладанні арешту постановою від 24.02.2015 року на кошти боржника - відповідача, неправомірними, а також скасувати постанову виконавчої служби від 24.02.2015 року про арешт коштів боржника у межах суми 978 071 грн. 90 коп..

Клопотання (заява) боржника від 08.06.2015 року було прийнято судом, оскільки заявлено відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України).

Стягувач (позивач) надав суду відзив № 783/18 від 02.06.2014р., в якому зазначив наступне: боржник звернувся зі скаргою до суду обґрунтовуючи свою позицію тим, що вся діяльність підприємства пов'язана із виробництвом електричної енергії, підрядні послуги були спожиті саме для цього, отже на зобов'язання перед позивачем дія Законом України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" також розповсюджується та повинно бути зняті обмеження щодо користування коштами на рахунках боржника. Проте, позивач з твердженням відповідача погодитись не може оскільки, Рішенням господарського суду Запорізької області від 15.10.2013р., було стягнуто зі скаржника на користь стягувача інфляційні витрати в сумі 43 694 грн. 82 коп., 3% річних в сумі 46 394 грн. 06 коп. та судовий збір в сумі 1 801 грн. 35 коп. Даний наказ був поданий стягувачем для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.2 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу". Відповідно до ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Згідно із ч.1 ст.116 ГПК України виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом. Виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст.1 Закону України "Про виконавче провадження"). Статтею 5 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Підставою для винесення такої постанови та вжиття заходів стало те що, скаржником не виконано рішення суду від 15.10.2013р. Таким чином, державний виконавець застосовує усі вимоги передбачені Законом України "Про виконавче провадження". Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012р. №18-пр/2012 у справі № 1-26/2012, обов'язковому зупиненню підлягають лише ті виконавчі провадження з примусового виконання рішень суду щодо стягнення заборгованості, яка виникла через неповні розрахунки за енергоносії та щодо учасників розрахунків, визначених Законом України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу". Згідно з випискою з реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно - енергетичного комплексу" скаржник, боржник за виконавчим провадженням з примусового виконання наказу, включено до реєстру підприємств паливне - енергетичного комплексу, які беруть участь у погашенні заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливне - енергетичного комплексу". Законом України "Про внесення змін до деяких законів України, щодо забезпечення розрахунків у паливно - енергетичному комплексі" № 1571-УП внесені зміни у п. 3.4 ст.3 Закону Украйні "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно - енергетичного комплексу" та продовжено строк дії процедури погашення заборгованості підприємствами паливно - енергетичного комплексу до 01.01.2016р. За приписами п.15 ч.1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" підлягає обов'язковому зупиненню виконавче провадження у разі внесення підприємства паливно-енергетичного комплексу (підприємства - боржника) до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу", однак скаржник ставить питання саме скасування постанови про арешт коштів боржника у діючому виконавчому провадженні. Разом з тим, Конституційним Судом України прийнято Рішення від 13.12.2012р. № 18-рп/2012 у справі за конституційним зверненням товариства з обмеженою відповідальністю "ДІД Коне" щодо офіційного тлумачення положень п.15 ч.1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", у взаємозв'язку з положеннями, зокрема, п. 13, 1.4 ст. 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" від 23.06.2005 року № 2711-ІV з наступними змінами, а саме: В аспекті конституційного звернення положення п.15 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року № 606-ХІV з наступними змінами у взаємозв'язку з положеннями частини першої ст.41 ч.5 ст.24 п.9 ч.3 ст.129 Конституції України, ст.115 ГПК, п. 1.3,1.4 ст. ч. 2 ст.2, аб. 6 п. 3.7 ст. 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" від 23.06.2005р. № 2711-ІV з наступними змінами треба розуміти так, що: - обов'язкове зупинення виконавчого провадження та заходів примусового виконання судових рішень здійснюється лише щодо стягнення заборгованості, яка виникла через неповні розрахунки за енергоносії, та щодо учасників розрахунків, визначених Законом України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу"; внесення юридичної особи, незалежно від форми власності, до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості, не є підставою для зупинення виконавчого провадження та заходів примусового виконання судових рішень щодо стягнення з неї заборгованості, яка не стосується неповних розрахунків за енергоносії і не визначена Законом України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу". Крім того, відповідно до вимог ст.1 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" зокрема п. 1.4 передбачає, що "Заборгованість - підтверджена учасниками розрахунків на розрахункову дату сума коштів, яка: 1) підлягає сплаті за товари, роботи (послуги), спожиті у процесі виробництва (видобутку), передачі (транспортування) та/або постачання енергоносіїв, відповідно до укладених договорів або з інших підстав, передбачених законом, у тому числі суми пені, штрафних та фінансових санкцій, але не сплачена". Таким чином, в спірних відносинах між боржником та стягувачем застосування норм цього закону не можливо в силу вищенаведених норм чинного законодавства. У зв'язку з викладеним, стягувач просить суд відмовити в задоволенні скарги відповідачу в скасуванні постанови щодо арешту активів боржника та зняття арешту грошових коштів боржника.

У зв'язку з неявкою представника Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби (надалі - виконавча служба) та за його клопотанням розгляд скарги відкладався.

22.06.2015 року розгляд скарги продовжений та прийнято ухвалу.

До судового засідання від стягувача надійшла заява, в якій він просить скаргу в судовому засіданні 22.06.2015 року розглянути без участі представника стягувача. При цьому стягував вказує, що просить відмовити в задоволенні скарги повністю.

Заява стягувача приймається судом, оскільки не суперечить чинному законодавству.

Неявка представника стягувача в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги, про що прямо вказано в ч. 2 ст. 1212 ГПК України.

За таких обставин, суд визнав за можливе розглянути скаргу без участі представника стягувача, за наявними у справі матеріалами.

Виконавча служба надала суду пояснення вих. № 5735-1/11 від 12.06.2015 року, в яких зазначила наступне:

Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (далі - відділ) повідомляє, що на виконанні у відділі перебуває зведене виконавче провадження № 24782704 до складу якого входять 42 виконавчих документа, щодо стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу Запорізької атомної електростанції на користь юридичних осіб заборгованість на загальну суму 10 507 889 грн. 77 коп., з яких виконавчі документи:

наказ № 17/291 від 06.05.2004, що видав: Господарський суд Запорізької обл.Публічне акціонерне товариство "Токмацький ковальсько-штампувальний завод"257 028,21
наказ № 4/3/129 від 19.04.2002, що видав: Господарський суд Запорізької обл.ВАТ "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту"519 148,83
наказ № 908/3018/13 від 05.03.2014, що видав: Господарський суд Запорізької областіПАТ ПрАТ "Київ-Дніпровське МППЗТ" 91 890,23
постанова № 3254525 від 24.11.2014, що видав: ВПВР УДВС ГУЮ у Запорізькій областіВПВР УДВС ГУЮ у Запорізькій області100,00
постанова № 3254525 від 12.01.2011, що видав: ВДВС Енергодарського МУЮДержава22 797,91
постанова 7083332 від 12.01.2011, що видав: ВДВС Енергодарського МУЮ Запорізької областіДержава51 914,88
постанова 7083332 від 31.07.2014, що видав: ВПВР УДВС ГУЮ у Запорізькій областіВПВР УДВС ГУЮ у Запорізькій області100,00
постанова 42778237 від 31.07.2014, що видав: ВПВР УДВС ГУЮ у Запорізькій областіДержава9 189,02
постанова 42778237 від 31.07.2014, що видав: ВПВР УДВС ГУЮ у Запорізькій областіВПВР УДВС ГУЮ у Запорізькій області100,00
постанова 3258333 від 31.07.2014, що видав: ВПВР УДВС ГУЮ у Запорізькій областіВПВР УДВС ГУЮ у Запорізькій області100,00
постанова 3258333 від 12.01.2011 що видав: ВДВС Енергодарського МУЮ Запорізької областіДержава25 702,82
не підпадають під дії мораторію з наступних підстав.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» обов'язковою підставою зупинення виконавчого провадження є внесення підприємства паливно-енергетичного комплексу до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу». Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу» дія цього Закону поширюється на підприємства паливно-енергетичного комплексу, а також інших учасників розрахунків, які мають або перед якими є заборгованість, що виникла внаслідок неповних розрахунків за енергоносії, що свідчить про те, тобто даний Закон має обмежену сферу застосування. Згідно доданих стягувачам рішень суду до виконавчих проваджень вбачається, даний спір не пов'язаний з розрахунками за енергоносії, а тому дія Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу» не може поширюватися на вказані правовідносини, і включення боржника до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу», у спірному випадку не є підставою для зупинення виконавчого провадження. Разом із тим, абз. 5 ч. 2 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження зупиняється у випадках, передбачених пунктом 15 статті 37 цього Закону, до закінчення строку дії процедури погашення заборгованості підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначеного Законом України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу». Наведена правова позиція підтверджується рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2012р. у справі № 1-26/2012р. за конституційним зверненням ТОВ «ДІД Коне» щодо офіційного тлумачення положень пункту 15 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у взаємозв'язку з положеннями частини першої статті 41, частини п'ятої статті 124, пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України, статті 115 Господарського процесуального кодексу України, пунктів 1.3, 1.4 статті 1, частини другої статті2, абзацу шостого пункту 3.7 статті 3 Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу» (справа про стягнення заборгованості з підприємств паливно-енергетичного комплексу), у якому зазначено, що положення пункту 15 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. № 606-ХІV (з наступними змінами) у взаємозв'язку з положеннями частини першої статті 41, частини п'ятої статті 124, пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України, статті 115 ГПК України, пунктів 1.3, 1.4 статті 1, частини другої статті 2, абзацу шостого пункту 3.7 статті 3 Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу» від 23.06.2005р. № 2711-ІV (з наступними змінами) треба розуміти так, що обов'язкове зупинення виконавчого провадження та заходів примусового виконання судових рішень здійснюється лише щодо стягнення заборгованості, яка виникла через неповні розрахунки за енергоносії, та щодо учасників розрахунків, ви значених Законом України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу»; внесення юридичної особи, не залежно від форми власності, до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості, не є підставою для зупинення виконавчого провадження та заходів примусового виконання судових рішень щодо стягнення з неї заборгованості, яка не стосується неповних розрахунків за енергоносії і не визначена Законом України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу». Частиною першою статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій. З огляду на вищевикладене відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 24.02.2015р. було вжити заходи щодо арешту коштів боржника, шляхом винесення постанови. Вище наведені обставини у їх сукупності свідчать, що правових підстав для задоволення скарги на дії органів державної виконавчої служби № 28-27/10868 від 28.04.2015р. відсутні. На підставі вищевикладеного, виконавча служба просить суд у задоволенні скарги боржника № 28-27/10868 від 28.04.2015 на дії органів державної виконавчої служби - відмовити у повному обсязі.

Розглянувши та оцінивши всі надані суду матеріали скарги, проаналізувавши норми чинного законодавства, заслухавши пояснення представників стягувача (в судовому зсіданні 08.06.2015р.), боржника та виконавчої служби, суд вважає, що скарга, з урахуванням уточнень, не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 15.10.2013 року були задоволені частково збільшені позовні вимоги стягувача і на його користь з боржника було присуджено до стягнення інфляційні витрати в сумі 43 694 грн. 82 коп., 3% річних в сумі 46 394 грн. 06 коп. та судовий збір в сумі 1 801 грн. 35 коп.

На виконання рішення від 15.10.2013 року господарським судом був виданий наказ від 05.03.2014 року про стягнення загальної суми 91 890 грн. 23 коп.

Заявою вих. № 337/18 від 13.03.2014 року стягувач пред'явив вказаний наказ до виконання до виконавчої служби.

Постановою від 02.04.2014 року виконавча служба відкрила виконавче провадження з примусового виконання наказу господарського суду від 05.03.2014 року у справі № 908/3018/13 про стягнення 91 890 грн. 23 коп.

Відповідно до п. 1 ст. 31 Закону України „Про виконавче провадження" копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Супровідним листом вих. № 9447 від 22.04.2014 року постанова про відкриття виконавчого провадження була направлена виконавчою службою сторонам виконавчого провадження.

Як пояснили в судових засідання представники сторін та виконавчої служби, під проведення виконавчих дій виконавче провадження з виконання наказу суду у справі № 908/3018/13 було приєднане до зведеного виконавчого провадження відносно боржника, стягувався виконавчий збір та інш.

Постановою виконавчої служби від 01.08.2014 року виконавче провадження з примусового виконання наказу суду від 05.03.2014 року у справі № 908/3018/13 було зупинено, на підставі п. 15 ч. 1 ст. 37 закону України „Про виконавче провадження", оскільки боржник був внесений до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу". Крім того, у даній постанові зазначено, що 03.07.2014 року Законом України „Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення розрахунків у паливно - енергетичному комплексі" № 1751-VII внесені зміни у пункт 3.4 статті 3 закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" та продовжено строк дії процедури погашення заборгованості підприємства паливно - енергетичного комплексу до 01.01.2016 року.

Супровідним листом вих. № 8749-1/11 від 01.08.2014 року постанова про зупинення виконавчого провадження була направлена боржнику та стягувачу.

Однак, постановою начальника виконавчої служби від 10.10.2014 року була скасована постанова про зупинення виконавчого провадження від 01.08.2014 року.

Супровідним листом вих. № 10112-1/11 від 10.10.2014 року постанова начальника відділу від 10.10.2014 року була направлена сторонам виконавчого провадження 10.10.2014 року, про що свідчить витяг з Журналу реєстрації вихідної кореспонденції за вих. № 10112, Реєстр простої кореспонденції з відбитком штампу календарного штемпеля від 13.10.2014 року.

Копії доказів направлення постанови начальника виконавчої служби залучені до матеріалів справи.

24.02.2015 року виконавча служба прийняла постанову про арешт коштів боржника при примусовому виконання зведеного виконавчого провадження, у т.ч. щодо стягнення з боржника на користь стягувача суми 91 890 грн. 233 коп. за наказом суду від 05.03.2014 року у справі № 908/3018/13.

Боржник вважає, що виконавча служба не мала права приймати постанову про арешт коштів боржника з тих підстав, що боржник включений до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу".

Проте, вказані твердження боржника є хибними з огляду на наступне:

Наказом Міністерства палива та енергетики України № 568 від 10.11.2005 року був затверджений перелік підприємств паливно - енергетичного комплексу, які прийняли рішення про участь у процедурі погашення заборгованості на підставі Закону України „Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно - енергетичного комплексу" (надалі - Закону № 2711).

До вказаного переліку увійшов і боржник (ДП „НАЕК „Енергоатом") - п. 57 переліку.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 37 Закону України „Про виконавче провадження", внесення підприємства паливно-енергетичного комплексу до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу", є підставою для обов'язкового зупинення виконавчого провадження.

Постановою виконавчої служби від 01.08.2014 року виконавче провадження з примусового виконання наказу суду від 05.03.2014 року у справі № 908/3018/13 було зупинено, на підставі п. 15 ч. 1 ст. 37 закону України „Про виконавче провадження", оскільки боржник був внесений до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу". Крім того, у даній постанові зазначено, що 03.07.2014 року Законом України „Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення розрахунків у паливно - енергетичному комплексі" № 1751-VII внесені зміни у пункт 3.4 статті 3 закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" та продовжено строк дії процедури погашення заборгованості підприємства паливно - енергетичного комплексу до 01.01.2016 року.

Однак, відповідно до п. 3 ст. 37 Закону України „Про виконавче провадження", в редакції, яка діла на момент прийняття постанови про зупинення, виконавче провадження з підстави, передбаченої пунктом 15 частини першої цієї статті, не зупиняється за рішеннями про виплату заробітної плати, відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, стягнення аліментів.

Наведений в ч. 3 ст. 37 Закону України „Про виконавче провадження" перелік підстав, за яких не зупиняється виконавче провадження, не є вичерпним, оскільки підприємства паливно-енергетичного комплексу, внесені до Реєстру, залишаються суб'єктами господарських, трудових та інших правовідносин, не пов'язаних з розрахунками за енергоносії, про що також Конституційний суд України зазначив у своєму рішенні від 13.12.2012 року № 18-рп/2012.

Крім того, Конституційний суд України в зазначеному вище рішенні дійшов висновку, що обов'язкове зупинення виконавчого провадження та заходів примусового виконання судових рішень здійснюється лише щодо стягнення заборгованості, яка виникла через неповні розрахунки за енергоносії, та щодо учасників розрахунків, визначених Законом України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу", а внесення юридичної особи, незалежно від форми власності, до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості, не є підставою для зупинення виконавчого провадження та заходів примусового виконання судових рішень щодо стягнення з неї заборгованості, яка не стосується неповних розрахунків за енергоносії і не визначена Законом України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу".

Стаття 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" містить визначення поняття „заборгованість", про яку йде мова у даному Закону.

Так, відповідно до п. 1.4 ст. 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу", заборгованість - це підтверджена учасниками розрахунків на розрахункову дату сума коштів, яка: 1) підлягає сплаті за товари, роботи (послуги), спожиті у процесі виробництва (видобутку), передачі (транспортування) та/або постачання енергоносіїв, відповідно до укладених договорів або з інших підстав, передбачених законом, у тому числі суми пені, штрафних та фінансових санкцій, але не сплачена; 2) є податковим боргом та підлягає сплаті, але не сплачена, до бюджетів усіх рівнів та державних цільових фондів, у тому числі ліквідованих; 3) підлягає сплаті, але не сплачена, до цільового галузевого фонду створення ядерно-паливного циклу центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики в паливно-енергетичному комплексі; 4) передбачена видатками бюджетів усіх рівнів, але не отримана суб'єктами господарської діяльності, у тому числі за пільгами та субсидіями, для сплати за спожиті енергоносії; 5) підлягає сплаті і виникла внаслідок відсутності у Державному бюджеті України минулих років видаткових статей або передбачення видатковими статтями часткового фінансування видатків для розрахунків за енергоносії, у тому числі за пільгами та субсидіями (трансфертами), спожиті підприємствами, організаціями, закладами та установами, які фінансуються з бюджетів усіх рівнів; 6) є заборгованістю казенних підприємств, у тому числі тих, які були казенними станом на 1 січня 2011 року, за зобов'язаннями з оплати електричної енергії у розмірі станом на 1 липня 2011 року, що є непогашеними на дату набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України з питань врегулювання заборгованості за електричну енергію".

З наведеного слідує, що Закон України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" не регулює правовідносини стосовно погашення заборгованості, не визначеної пунктом 1.4 ст. 1 Закону.

Вказане твердження також викладено в рішенні Конституційного суду України від 13.12.2012 року № 18-рп/2012.

За судовим наказом від 05.03.2014 року у даній справі з боржника підлягають стягненню інфляційні витрати в сумі 43 694 грн. 82 коп., 3% річних в сумі 46 394 грн. 06 коп. та судовий збір в сумі 1 801 грн. 35 коп.

Вказані суми не є тією заборгованістю, про яку йде мова в п. 1.4 ст. 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу".

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Вказана правова позиція викладена в п. п. 3.1, 4.1 постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 року № 14.

Судовий збір також не являється заборгованістю, про яку йде мова в п. 1.4 ст. 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу".

З огляду на викладене, постановою начальника виконавчої служби від 10.10.2014 року правомірно була скасована постанова про зупинення виконавчого провадження від 01.08.2014 року, оскільки виконавчою службою безпідставно було зупинено виконавче провадження з виконання наказу господарського суду Запорізької області від 05.03.2014 року у справі № 908/3018/13.

Отже, до порядку виконання рішення суду у справі № 908/3018/13 не застосовуються особливості, передбачені Законом України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу", тому рішення суду у справі № 908/3018/13 має виконуватися у загальному порядку, передбаченому Законом України „Про виконавче провадження".

Відповідно до п. п. 5 п. 3 ст. 11 Закону України „Про виконавче провадження", державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

З урахуванням викладеного, дії виконавчої служби у даному випадку законні, обґрунтовані та правомірні, а тому, відсутні підстави для скасування, визнання недійсною постанови про арешт коштів боржника від 24.02.2015 року.

Відповідно до положень постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 року, за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

За таких обставин, вимоги боржника не підлягають задоволенню .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22, 86, 1212 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Скаргу Державного підприємства „Національна атомна енергогенеруюча компанія „Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу „Запорізька атомна електрична станція" вих. № 2827/10868 від 28.04.2015 року на дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області, з урахуванням клопотання (заяви) вих. б/н від 08.06.2015 року, у справі № 908/3018/13 - залишити без задоволення.

Суддя Л.С. Місюра

Ухвала підписана : 22.06.2015р.