КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2015 р. Справа№ 910/26232/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Жук Г.А.

Сухового В.Г.

при секретарі судового засідання Євдокимові В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Камянка Глобал Вайн"

на рішення Господарського суду м. Києва

від 19.01.2015

у справі № 910/26232/14 (суддя - Картавцева Ю.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Князя Трубецького", Херсонська обл., с. Веселе,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Камянка Глобал Вайн", м. Київ,

про стягнення 412 402,95 грн,

за участю представників:

від позивача: Олійник К.А. - представник (довіреність №163 від 16.06.2015);

від відповідача: Дарда С.С. - представник (довіреність №б/н від 01.01.2013),

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Князя Трубецького" (надалі - ПАТ «Князя Трубецького», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Камянка Глобал Вайн" (надалі - ТОВ «Камянка Глобал Вайн», відповідач) про стягнення 412 402,95 грн, з яких 192 055,50 грн основного боргу, 206 859,24 грн пені, 1 542,36 грн 3 % річних та 11 945,85 грн інфляційних втрат, зумовлених неналежним виконанням відповідачем зобов'язань з оплати отриманого товару за контрактом поставки продукції від 01.04.2014 № 0104ТК.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.01.2015 у справі № 910/26232/14 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Камянка Глобал Вайн" на користь Публічного акціонерного товариства "Князя Трубецького" 192 055,50 грн основного боргу, 13 110,84 грн пені, 11 945,85 грн збитків від інфляції, 1 542,36 грн 3% річних, та 4 373,09 грн судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Камянка Глобал Вайн" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2015 у справі № 910/26232/14 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним і неповним дослідженням доказів, що є підставою для його скасування.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.05.2015 колегією суддів у складі: головуючий суддя Мальченко А.О., судді Жук Г.А., Суховий В.Г. апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 08.06.2015.

05.06.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.06.2015 розгляд справи відкладено на 22.06.2015, в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку з неявкою сторін.

В судовому засіданні 22.06.2015 представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає рішення законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення без змін.

22.06.2015 в судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови апеляційного господарського суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування господарським судом норм чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Місцевим господарським судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 01.04.2014 між Публічним акціонерним товариством "Князя Трубецького" (в тексті договору - продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Камянка Глобал Вайн" (в тексті договору - покупець) був укладений контракт поставки продукції №0104ТК (надалі - договір), згідно умов якого продавець продає, а покупець купує виноматеріали (надалі - продукція) в кількості, асортименті, на умовах та за ціною, вказаними в специфікаціях підписаних обома сторонами, що є невід'ємною частиною даного контракту (пункт 1.1. договору).

Пунктом 2.1. договору встановлено, що кількість продукції, яку замовив покупець вказується у специфікаціях, які є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до пункту 5.1. договору, товар приймається покупцем:

- по кількості: згідно товарно-транспортної накладної;

- по якості: згідно з документами, що підтверджують якість товару (сертифікати відповідності та якості), що видані виробником продукції або продавцем.

Згідно пункту 5.2. договору приймання продукції здійснюється на складі продавця та оформлюється у вигляді акта приймання товару і акту недостачі товару - у випадку недостачі товару.

Відповідно до пунктів 6.1.-6.2. договору загальна вартість продукції, що поставляється складає суму всіх специфікацій по даному договору. Ціна і умови оплати на поставлену продукцію вказуються у специфікаціях до договору.

Даний контракт укладений строком на один рік та вступає в силу з моменту підписання сторонами (пункт 11.1. договору).

Як визначили сторони у пункті 1. Додатку №1 до договору оплата кожної партії виноматеріалів здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця протягом 90 календарних днів від дати поставки партії. Партія продукції визначається специфікацією на відвантаження і супроводжується усіма необхідними документами.

За правовою природою укладений сторонами договір є договором поставки, за яким, відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України, одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні приписи містить стаття 712 Цивільного кодексу України.

Частиною 2 вказаної статті визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Покупець, відповідно до статті 691 Цивільного кодексу України, зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Отже, укладення між ПАТ «Князя Трубецького» та ТОВ «Камянка Глобал Вайн» договору поставки було спрямоване на отримання останнім товару і одночасного обов'язку зі здійснення його оплати.

У відповідності до статей 626, 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо усіх умов договору та є обов'язковим до виконання.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання договору позивач поставив відповідачеві товар на загальну суму 312 055,50 грн, а відповідач вказаний товар отримав, що підтверджується видатковими накладними №747 від 16.05.2014 на суму 176455,50 грн, №1105 від 25.06.2014 на суму 135 600,00 грн та товарно-транспортними накладними №КТ327 від 16.05.2014, №КТ481 від 25.06.2014, підписаними уповноваженими представниками обох сторін та засвідченими печатками юридичних осіб (а.с.90-93).

Відповідач свої зобов'язання з оплати товару за договором виконав частково на суму 120 000,00 грн, що підтверджується наступними платіжними дорученнями: №1756 від 12.09.2014 на суму 20 000,00 грн, №1873 від 24.09.2014 на суму 20 000,00 грн, №1927 від 26.09.2014 на суму 20 000 грн, №1982 від 30.09.2014 на суму 20 000,00 грн, №2107 від 08.10.2014 на суму 10 000 грн, №2200 від 14.10.2014 на суму 10 000,00 грн, №2279 від 17.10.2014 на суму 10 000,00 грн, №2319 від 21.10.2014 на суму 10 000,00 грн (а.с.81-88), у зв'язку з чим у відповідача наявна заборгованість перед позивачем у розмірі 192 055,50 грн.

В апеляційній скарзі, як і під час розгляду справи судом першої інстанції апелянт зазначає, що строк оплати за умовами договору не настав, оскільки позивачем не було поставлено відповідачеві тієї кількості товару, яка була визначена у специфікації до договору. Так, специфікацією передбачалась поставка партії товару на суму 432 000,00 грн, а позивачем, як стверджує апелянт, було поставлено товар лише на суму 312 055,50 грн.

Судова колегія зазначає, що факт здійснення господарських операцій сторонами з поставки товару підтверджується первинними бухгалтерськими документами, якими є видаткові накладні, на яких і ґрунтуються позовні вимоги. Останні оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення «Про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку», затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 24.05.1995 №88.

При цьому, підписання покупцем видаткових накладних є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Також, згідно преамбули договору специфікація на відвантаження товару може складатися з однієї або декількох партій товару. Під партією, відповідно до умов договору, розуміється одна машина - автоцистерна або один відсік автоцистерни.

Таким чином, твердження відповідача про невиконання позивачем зобов'язань з поставки товару у повному обсязі, у зв'язку з тим, що останнім поставлено товару менше, ніж передбачено специфікацією, колегія суддів находить безпідставними та погоджується з висновком місцевого господарського суду, що зазначене не є підставою для не здійснення відповідачем оплати за отриманий товар.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідачем доказів оплати товару у повному обсязі не надано, що в розумінні статті 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов'язання.

Оскільки розмір заборгованості підтверджується наявними матеріалами справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позовна вимога про стягнення з відповідача суми основного боргу є обґрунтованою, документально підтвердженою та такою, що підлягає задоволенню в розмірі 192 055,50 грн.

Водночас, у зв'язку з простроченням відповідачем виконання зобов'язань з оплати товару, крім основного боргу позивач просив стягнути з відповідача пеню, розмір якої згідно розрахунку, долученого до позовної заяви, складає 206 859,24 грн.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, зокрема, стягнення пені та порядок її нарахування, передбачено статтею 549 Цивільного кодексу України, статтями 230-232 Господарського кодексу України, а також Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання, або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарського кодексу України).

Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

За приписами частини 6 вказаної статті штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором Відповідно до статті

У відповідності до статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" вiд 22.11.1996 № 543/96-ВР платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Крім того, відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Пунктом 7.4. договору встановлено, що у випадку прострочення покупцем строків оплати продукції, всупереч строків, узгоджених сторонами у специфікаціях, покупець сплачує продавцю пеню в розмірі 1% від вартості несвоєчасно оплаченої продукції за кожен день прострочки.

Задовольняючи позовну вимогу про стягнення пені частково, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що відповідачем при нарахуванні пені не враховано вимоги статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" щодо того, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Колегія суддів, здійснивши розрахунок пені, погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позовної вимоги про стягнення пені у розмірі 13 110,84 грн.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 3% річних в сумі 1 542,36 грн та інфляційні втрати в сумі 11 945,85 грн за період з 15.08.2014 по 20.11.2014.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Колегія суддів встановила, що позивачем правильно розраховано розміри 3 % річних та інфляційних втрат, а відтак, місцевий господарський суд дійшов мотивованого висновку щодо задоволення цих позовних вимог у заявленому позивачем обсязі.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарським судом міста Києва від 19.01.2015 у справі №910/26232/14 прийнято з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв'язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Камянка Глобал Вайн" без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI (із змінами та доповненнями).

Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду сплачується судовий збір у розмірі 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, а у разі подання позовної заяви майнового характеру - 50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми.

Враховуючи оспорювану суму у розмірі 218 654,55 грн, за подання апеляційної скарги відповідач повинен був сплатити судовий збір у сумі 2 186,55 грн. Натомість з доданого до апеляційної скарги платіжного доручення від 18.03.2015 № 320 вбачається, що ним сплачено судовий збір у більшому розмірі, а саме, у сумі 4 124,03 грн. Тобто, в даному випадку розмір надмірно сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги становить 1 937,48 грн.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 9 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується господарським судом за результатами розгляду відповідних матеріалів. Про таке повернення зазначається, зокрема, в резолютивній частині судового рішення, яким закінчується розгляд справи по суті.

Таким чином, з Державного бюджету України на користь відповідача підлягає поверненню сума надмірно сплаченого ним судового збору у розмірі 1 937,48 грн.

Керуючись статтями 4-3, 32-34, 43, 44, 49, 96, 99, 101 - 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Камянка Глобал Вайн" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2015 у справі №910/26232/14 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2015 у справі №910/26232/14 залишити без змін.

3. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Камянка Глобал Вайн" (01011, м. Київ, вул. Панаса Мирного, буд. 16/13, літера А, ідентифікаційний код 36805359) з Державного бюджету України 1 937 (одна тисяча дев'ятсот тридцять сім) грн 48 коп. надмірно сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги згідно платіжного доручення від 18.03.2015 №320.

4. Матеріали справи №910/26232/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Г.А. Жук

В.Г. Суховий