РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2015Справа №910/5897/15-г
За позовом Публічного акціонерного товариства Банк "Контракт"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "ПРІМУМ"

Товариства з обмеженою відповідальністю "Бі-2-Бі Лізинг"

про визнання авалів недійсними

Суддя Борисенко І.І.

Представники сторін:

від позивача - Лавринович В.О., за довіреністю;

від відповідача-1 - не з'явився

від відповідача-2 - Хасін І.Б., за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до відповідачів з позовом в якому просить суд:

- визнати, вчинений від імені ПАТ Банк «Контракт» аваль на простому векселі АА №2136304, видний 18.03.2013р. ТОВ «Фірма Преміум» недійсним;

- визнати, вчинений від імені ПАТ Банк «Контракт» аваль на простому векселі АА №2136305, видний 01.04.2013р. ТОВ «Фірма Преміум» недійсним;

- визнати, вчинений від імені ПАТ Банк «Контракт» аваль на простому векселі АА №2136306, видний 02.04.2013р. ТОВ «Фірма Преміум» недійсним;

- визнати, вчинений від імені ПАТ Банк «Контракт» аваль на простому векселі АА №2136307, видний 02.04.2013р. ТОВ «Фірма Преміум» недійсним;

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що авалі на векселях підписані від імені Позивача Головою Правління Комісаренко А. В. та Головним бухгалтером Лаврінчук А. П., проте посадові особи Позивача - Комісаренко А. В. та Лаврінчук А.П. своїх підписів на Векселях в процесі авалювання ніколи не ставили, про що ними були зроблені нотаріальні заяви. Позивачу невідомо чиї підписи містяться на векселях замість підписів зазначених вище осіб. Відсутність власноручних підписів керівника та головного бухгалтера Позивача є підставою для визнання авалів вчинених на векселях недійсними.

У задоволенні заяви про забезпечення позову суд відмовив з тих підстав, що позивачем у порушення статті 66 ГПК України не доведено, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду. При цьому, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд також взяв до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Під час судового засідання представник позивача подав клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи з дослідження зразків підписів здійснених від імені ПАТ Банк «Контракт» на простому векселі АА №2136304, виданому 18.03.2013р., на простому векселі АА №2136305, виданому 01.04.2013р., на простому векселі АА №2136306, виданому 02.04.2013р., на простому векселі АА№21363007, виданому 02.04.2013р.

З метою проведення експертизи, одночасно у вказаному клопотанні про призначення судово-почеркознавчої експертизи позивач просив суд витребувати у ТОВ «Бі-2-Бі Лізинг» оригінал простого векселя АА №2136306 для проведення почеркознавчої експертизи та витребувати у відділу державної виконавчої служби Подільського РУЮ у м. Києві оригінали простих векселів АА №2136304, АА №2136305, АА №2136307 для проведення почеркознавчої експертизи.

Відповідно до ст. 41 ГПК України господарський суд призначає судову експертизу для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань.

Як зазначено у постанові пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. (абз. 2, 3 п. 2 вказаної постанови).

Згідно з п. 5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Також, пленумом Вищого господарського суду України звернуто увагу на те, що недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Таким чином, за змістом процесуального законодавства судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування та у випадку наявності суперечностей у доказах, які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України одним з принципів судочинства є свобода в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглянувши вказані клопотання, встановивши фактичні обставини справи та виходячи з поданих сторонами доказів відмовив у їх задоволенні за необґрунтованістю призначення у справі судово-почеркознавчої експертизи.

Відповідач-1 про дату, час та місце проведення судових засідань повідомлявся належним чином. Ухвала суду про порушення провадження у справі була надіслана на повідомленою суду поштовою адресою: 04060, м. Київ, вул. Ак. Щусева. 36, проте за вказаною адресою ухвала суду не була отримана відповідачем-1 з відміткою органу поштового зв'язку про наявність інших причин, що не дали змоги виконати.

При цьому судом взято до уваги, що адресою місцезнаходження відповідача-1, відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, є: 91055, Луганська обл., м. Луганськ, вул. Фрунзе, буд. 4-А.

Відповідно до пункту 6 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.09.2014 N01-06/1290/14 Про Закон України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» за неможливості здійснити повідомлення учасника судового процесу (поштою за місцезнаходженням учасника судового процесу, шляхом надсилання телеграми, телефонограми, з використанням факсимільного зв'язку чи електронною поштою або з використанням інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення) - інформація про час і місце судового засідання розміщується на сторінці відповідного суду (у розділі «Новини та події суду») офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/).

Відповідно до вищевикладеного, судом вчинені дії для повідомлення відповідача-1 через повідомлення у мережі Інтернет.

Отже, за встановлених обставин справи відповідач-1 належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду. Відзиву чи письмових пояснень від відповідача-1 до суду не надходило.

Відповідач-2 у відзиві на позовну заяву проти позову за необґрунтованістю та безпідставністю заявлених позовних вимог заперечив в повному обсязі, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

18.03.2013р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма "ПРІМУМ" видало Товариству з обмеженою відповідальністю "Бі-2-Бі Лізинг" простий вексель АА№2136304 номіналом 2 014 882,02 грн., (надалі - "Вексель 1"), що містить аваль від імені ПАТ Банк "Контракт" від 17.05.2013р.

01.04.2013р. Відповідач-1 видав Відповідачу-2 простий вексель АА №2136305 номіналом 1 418 536,06 грн. (надалі - "Вексель 2"), що містить аваль від імені Позивача від 03.04.2013р.

02.04.2013р. Відповідач-1 видав Відповідачу-2 простий вексель АА №213606 номіналом 251 274,50 грн. (надалі - "Вексель 3"), що містить аваль від імені Позивача від 03.04.2013р.

02.04.2013р. Відповідач-1 видав Відповідачу-2 простий вексель АА №213607 номіналом 2 184 995,94 грн. (надалі - "Вексель 4"), що містить аваль від імені Позивача від 03.04.2013р.

Векселі 1, 2 та 4 було опротестовано та на підставі протестів нотаріусом було вчинено виконавчі написи. На підставі вчинених виконавчих написів Відділом державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві було відкрито відповідні виконавчі провадження.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 14 Закону України «Про цінна папери та фондовий ринок» вексель - цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобов'язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю). Особливості видачі та обігу векселів, здійснення операцій з векселями, погашення вексельних зобов'язань та стягнення за векселями визначаються законом.

Відповідно до Положення про порядок здійснення банками операцій з векселями в національній валюті на території України, аваліст - юридична або фізична особа, яка гарантує оплату векселя; аваль - вексельне поручительство, за яким особа (аваліст), яка його здійснює, бере на себе відповідальність перед власником векселя за виконання векселедавцем, акцептантом або індосантом зобов'язань щодо оплати цього векселя. Аваль виражається словами "вважати за аваль" або будь-яким іншим рівнозначним формулюванням, оформляється на векселі або на алонжі, підписується авалістом.

Відносини, пов'язані з обігом векселів в Україні, регулюються Конвенцією, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі (надалі - Уніфікований закон, з урахуванням застережень, передбачених у додатку II до неї), Конвенцією про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі, Конвенцією про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів (підписані в Женеві 7 червня 1930 року), а також Законами України від 5 квітня 2001 року №2374-ІІІ "Про обіг векселів в Україні" (ст.2 якого містить застереження стосовно дії окремих положень Уніфікованого закону на території України), від 23 лютого 2006 року №3480-ІУ "Про цінні папери та фондовий ринок", від 6 липня 1999 року №826-ХІУ "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі а прості векселі", від 6 липня 1999 року №827-ХІУ "Про приєднання України до Женевської Конвенції 1930 року про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі", від 6 липня 1999 року №828-ХІУ "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів" у редакції, чинній на відповідний момент.

Як зазначено у абз. 2 п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 08 червня 2007р. № 5 «Про деякі питання практики розгляду спорів, пов'язаних з обігом векселів» необхідно також врахувати, що вексельні правочини (зокрема, щодо видачі, акцептування (в тому числі в порядку посередництва), індосування, авалювання та оплати векселя) регулюються не тільки нормами спеціального вексельного законодавства, а й загальними нормами цивільного законодавства про угоди та зобов'язання (статті 202 - 211, 215 - 236, 509 - 609 Цивільного кодексу України (далі - ЦК)). Тому за відсутності спеціальних норм у вексельному законодавстві до вексельних правочинів застосовуються загальні норми ЦК з урахуванням їх особливостей.

Згідно статті 30 Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі, платіж за переказним векселем може бути забезпечений авалем повністю або в частині суми. Забезпечення може бути надане третьою особою або навіть однією з осіб, які поставили свій підпис на векселі.

Статтею 31 Уніфікованого закону унормовано, що аваль вчинюється або на самому переказному векселі, або на алонжі. Він виражається словами «вважати за аваль» або будь-якими іншими рівнозначним формулюванням. Він підписується тим, хто надає аваль. Вважається, що для здійснення авалю достатньо одного лише підпису, вчиненого авалістом на лицьовій стороні векселя, якщо тільки цей підпис не вчинений трасатом або трасантом.

Позивач вказує, що авалі на векселях підписані від імені Позивача Головою Правління Комісаренко А. В. та Головним бухгалтером Лаврінчук А. П., проте посадові особи Позивача - Комісаренко А. В. та Лаврінчук А.П. своїх підписів на Векселях в процесі авалювання ніколи не ставили, про що ними були зроблені нотаріальні заяви. Позивачу невідомо чиї підписи містяться на векселях замість підписів зазначених вище осіб, а тому авалі на векселях мають бути визнані недійсними.

Суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є авалістом за простими векселями, що підтверджується написами на самих векселях. Як вбачається з позову, єдиною підставою для визнання авалів недійсними позивач визначив те, що його голова правління та головний бухгалтер не підписували авалі на векселях, натомість ці авалі підписано невстановленими особами.

Згідно п. 4.6. Положення про порядок здійснення банками операцій з векселями в національній валюті на території України, векселі подаються в банк для авалювання пред'явником - позичальником або іншою особою (векселедержателем) разом із реєстром пред'явлених до авалювання векселів не менше ніж у двох примірниках (зразок форми реєстру наведений у додатку 4 до цього Положення). Векселі в реєстрі, як правило, розташовуються в порядку настання строків платежу, починаючи з найближчого. Під час прийняття реєстру банк перевіряє відповідність даних пред'явника і реквізитів векселів. Реєстр з неправильними даними повертається пред'явнику-позичальнику або іншій особі (векселедержателю) для переоформлення.

Отже, позивач перед авалюванням зобов'язаний був перевірити відповідність даних про заявника, підписів та печатки.

Позивач не тільки авалював векселі шляхом проставлення на них відповідної відмітки, він підписав в особі голови правління А.Комісаренко з ТОВ «Фірма «Прімум» в особі директора Козирева М.М. договори про надання авалю, копії яких містяться в матеріалах справи. Підпис голови правління А. Комісаренко скріплено печаткою банку.

Вказані договори було укладено позивачем на підставі Протоколів засідання кредитного комітету, копії яких наявні в справі. Як вбачається з цих протоколів, рішення про авалювання векселів було прийнято одноголосно за результатами розгляду заяви про авалювання та аналізу наданих документів.

При здійсненні авалю було складено Реєстри пред'явлених до авалювання векселів, копії яких наявні в матеріалах справи. Ці Реєстри підписано головою правління та головним бухгалтером позивача, а також директором ТОВ «Фірма «Преміум», підпис якого також засвідчено печаткою Товариства.

Судом також встановлено, що 16.06.2013р. та 20.12.2013р. позивач в особі голови правління А.Комісаренко підписав Угоди про внесення змін до векселів, копії яких є в матеріалах справи. На підставі цих угод було зроблено відповідні відмітки на зворотній стороні векселів, які з боку банку підписали ті ж голова правління А.Комісаренко та головний бухгалтер А.Лаврінчук, скріпивши свої підписи печаткою банку.

На підставі цих Угод на зворотному боці векселів було проставлено відповідні відмітки з боку банку, як аваліста, які також підписано головою правління А.Комісаренко та головним бухгалтером А.Лаврінчук та скріплено печаткою банку.

18.07.13р. позивач в особі першого заступника голови правління підписав Додаткові угоди № 1 до договорів про надання авалю, копії яких містяться в матеріалах справи.

Підписи представників банку на всіх вказаних правочинах, включаючи самі авалі, скріплено печаткою банку.

Також, в матеріалах справи наявний нотаріально посвідчений іпотечний договір від 20.12.2013р., за умовами якого ПАТ «Банк «Контракт» передало ТОВ «Бі-2-Бі Лізинг» в іпотеку нерухоме майно в якості забезпечення виконання своїх зобов'язань, як аваліста за векселем.

Як вбачається з цього договору, з боку Банку його підписала голова правління Комісаренко А.В.

Суд вказує, що всі вищевказані правочини безпосередньо пов'язані з авалюванням векселів, які є предметом спору, і їх укладення Банком за відсутності авальованих ним векселів було б неможливим.

За твердженням Відповідача - 2, яке не спростовано Позивачем, за умовами договорів про надання авалю ПАТ «Банк «Контракт» отримав винагороду за надання авалю.

Також, в матеріалах справи наявна довідка про відсутність дефекту форми векселя, в якій ПАТ Банк «Контракт» підтверджує відсутність будь-яких недоліків простого векселя АА №213605 від 01.04.2013р., продовженим згідно угод про внесення змін до тексту векселя від 16.07.2013р. та від 20.12.2013р. Вказана довідка видана за підписом голови правління А.В. Комісаренко.

Відповідно до ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

З матеріалів справи вбачається, що правочини у вигляді авалів були в подальшому схвалені Банком, адже, після підписання авалів ПАТ «Банк «Контракт» неодноразово вчиняв правочини, спрямовані на їх виконання, зважаючи на те, що голова правління (А.В. Комісаренко та головний бухгалтер Лаврінчук А.П.) підписували в подальшому правочини, включаючи зміни до авалів на зворотному боці векселів, договір іпотеки щодо передавання в іпотеку нерухомого майна в якості забезпечення своїх зобов'язань за авалями, договір про надання авалю, угоди про внесення змін до тексу векселів, то потрібно вважати, що ПАТ «Банк «Контракт» було відомо про факт підписання авалів та в наступному схвалено такі правочини, шляхом вчинення дій спрямованих на їх виконання, а посилання позивача на те, що ним з'ясовано невідповідність підпису власного голови правління на авалях є необґрунтованим.

Як зазначено у п. 3.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Пленум Верховного Суду України в п. 8 постанови від 8 червня 2007 року № 5 "Про деякі питання практики розгляду спорів, пов'язаних з обігом векселів" роз'яснив, що за наявності на переказному або простому векселі підписів осіб, не здатних брати зобов'язання за векселем, або підроблених підписів, або підписів вигаданих осіб, або підписів, що з будь-яких інших підстав не можуть зобов'язувати тих осіб, які поставили їх на векселі чи від імені яких він був підписаний, то згідно зі статтями 7, 77 Уніфікованого закону зобов'язання інших осіб, які поставили свої підписи на ньому, є юридично дійсними. Отже, Підписи індосантів, що не можуть зобов'язувати тих осіб, від імені яких вони поставлені, не переривають ряду індосаментів.

Відповідно до частин 1, 2 статті 32 Уніфікованого закону аваліст відповідає так само, як і та особа, зобов'язання якої він забезпечив. Його зобов'язання є дійсним навіть у тому разі, якщо те зобов'язання, яке він забезпечував, виявиться недійсним з будь-якої іншої причини, ніж дефект форми.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Судом взято до уваги, що рішенням господарського суду міста Києва від 14.01.2015р. №910/24944/14, залишеного без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.03.2015р. був встановлений факт дійсності векселів серії АА №2136307, серії АА №213606, серії АА №2136305, серії АА №2136304, відсутності дефектів форми та інших дефектів, що позбавляють векселів вексельної сили, та те, що оскаржувані ним векселі в момент їх укладення не суперечили закону. Вказане рішення набрало законної сили.

Також, як вбачається з наявних матеріалів справи, та встановлено судом у справі №910/24944/14 вексель АА №2136304 номінальною вартістю 2 014 882,02 грн. було частково погашено на суму 613 896,82 грн., а отже сторонами вчинені дії направлені на їх виконання, відтак, протест був вчинений на залишок заборгованості в розмірі 1 400 985,20 грн., і саме на цю суму було відкрито виконавче провадження. Таким чином, факт проведення оплати векселю є підтвердженням факту його схвалення після підписання.

Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог із наведених Позивачем обґрунтувань позову. Встановлені судом обставини повною мірою виключають твердження Позивача викладені в позовній заяві.

Відповідно до ст. 49 ГПК України при відмові від позові судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 26.06.2015

Суддя І.І. Борисенко