ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2015 р. Справа №917/773/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Форум", б-р Верховної Ради, 7, м.Київ, 02100 в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Банк "Форум" Ларченко Ірини Миколаївни.

до Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Укркомцентр", вул. Макаренка, 5,Кременчук,Полтавська область,39621

про стягнення 12 091 176,11грн.

Суддя Кльопов І.Г.

Представники:

від позивача: Джумеля Н.Г.

від відповідача: Пусан С.В.

У судовому засіданні 25.05.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ст.85 ГПК України.

Суть спору: Розглядається позовна заява про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №1-0016/12/30-КL від 29.08.2012р. у розмірі 12091176,11грн., у т.ч. 10500000,00грн. - прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів, 337438,32грн. - прострочена заборгованість за нарахованими процентами, 1253737,79грн. - пеня за простроченим кредитом та процентами.

Позивач позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач відзив на позов не надав.

04.06.2015р. за вхід. №8324 від відповідача надійшло клопотання про призначення судової економічної експертизи для вирішення питань: чи підтверджується документально розрахунок заборгованості умовам укладеного Договору №1-0016/12/30-КL від 29.08.2012р. та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за даним договором та чи відповідає розрахунок розміру штрафних санкцій умовам укладеного Договору.

Відповідно до ст.41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Відповідно до Постанови Пленуму ВГСУ від 23 березня 2012 року N 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" відповідно до статті 1 Закон України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас і згідно з частиною першою статті 41 ГПК експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань. Із сукупності наведених норм матеріального і процесуального права вбачається, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо.

З огляду на викладене, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про призначення експертизи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив:

29 серпня 2012 року між публічним акціонерним товариством «БАНК ФОРУМ» (Банк, Позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «УКРКОМЦЕНТР» (Позичальник, Відповідач) укладено кредитний договір №l-0016/12/3()-KL (Кредитний договір).

Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору Банк на умовах, визначених Кредитним договором. відкриває Позичальнику невідновлювальну кредитну лінію, в рамках якої надає Позичальнику кредитні кошти (надалі - Кредит) окремими частинами (надалі - Вибірки), на засадах забезпеченості. повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, в межах визначеної Кредитним договором (п.1.2.) граничної суми коштів (надалі - Кредитний Ліміт), а Позичальник зобов'язується вчасно погашати Банку заборгованість за Кредитом, а також сплачувати на користь Банка проценти та комісії в розмірі, в строки (терміни) та на умовах, визначених Кредитним договором.

Умовами пункту 1.2. Кредитного договору визначено, що протягом всього періоду дії Кредитного договору максимальна заборгованість Позичальника не може перевищувати Кредитний Ліміт в сумі 10 500 000 (десять мільйонів п'ятсот тисяч) гривень 00 копійок.

За змістом її. 1.4 Кредитного договору, кінцевий термін, до настання якого має бути повністю погашена заборгованість за кредитом, встановлюється 31 липня 2017р., включно.

Порядок надання Кредиту визначено п. 2.3 Кредитного договору, у відповідності до якого, Кредит надається шляхом перерахування Банком коштів з відповідного внутрішньобанківського позичкового рахунку на відкритий у Банку поточний рахунок Позичальника, в сумі, що буде зазначена в Заявці на отримання Вибірки.

Згідно п.п. 2.1.4 Кредитного договору надання кредиту/Вибірки буде здійснено протягом Періоду доступності та в межах суми вільного (невикористаного) залишку кредитного ліміту.

Відповідно до п. 2.4. Кредитного договору, днем (моментом) надання Вибірки вважається день перерахування Банком коштів з відповідного внутрішньобанківського позичкового рахунку на поточний рахунок Позичальника, відкритий у Банку, в сумі та валюті відповідної Вибірки.

Положеннями пункту 3.1. Кредитного договору визначено, що за користування Кредитом Позичальник сплачує Банку проценти, що нараховуються на суму фактичної заборгованості Позичальника за Кредитом за фактичний строк існування заборгованості за Кредитом з періодичністю, визначеною в п. 3.3. Кредитного договору. При розрахунку процентів враховується день надання Кредиту та не враховується день повного погашення заборгованості за Кредитом, використовується річна процентна ставка в розмірі, зазначеному в п. З.2. Кредитного договору, та приймається рік, що складається з фактичної кількості календарних днів у відповідному році - 365 або 366 днів - для Вибірок у гривні та умовно 360 днів у відповідному році - для Вибірок в іноземній валюті.

Згідно з п. 3,2 Кредитного договору, за користування Кредитом Позичальник сплачує 3% річних за період з 29,08.2012р. по 31.07.2015р. (включно) та 15% річних за період з 01.08.2015р. до дати повного погашення кредиту.

На виконання вимог чинного законодавства України та викладених умов Кредитного договору Позивач надавав Позичальнику кредитні кошти згідно з його заявкою вих№592 від 30.08.2012р., що підтверджується відповідними меморіальними ордерами меморіальним ордером №786575 від 30.08.2012р.

Таким чипом, Позивач виконав умови Кредитного договору щодо надання кредитних коштів в повному обсязі.

Частиною 1 статгі 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йом/ позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові; у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та' сплатити проценти. Відповідно до частини 2 цієї ж статті до відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суп кредитного договору.

Погашення заборгованості, як це передбачено п.2.6. Кредитного договору, здійснюється згідно з графіком зниження кредитного ліміту, встановленого п.1.5 цього договору, шляхом переказу позичальником грошових коштів на транзитний внутрішньобанківський рахунок, з одночасним зарахуванням кредитором відповідної суми грошових коштів на відповідні внутрішньобанківські позичкові рахунки.

Пунктом 4.3. Кредитного договору передбачено, що погашення вимог Банку за Кредитним договором, незалежно від призначення платежу, визначеного Позичальником у відповідному розрахунковому документі, здійснюється в наступній черговості: прострочені проценти, прострочені комісії, прострочена заборгованість за Кредитом, строкові проценти, строкові комісії, строкова заборгованість за Кредитом, неустойка (штраф, пеня).

Згідно п.п.2.6.1 Кредитного договору, у разі непогашений Позичальником заборгованості за Кредитом згідно з п.1.5 Кредитного договору, сума заборгованості за Кредитом, що підлягала погашенню вважається простроченою та переноситься на відповідний рахунок обліку простроченої кредитної заборгованості.

Як зазначає позивач у позові, Позичальником не виконано свої зобов'язання за Кредитним договором, а саме не сплачуються проценти за користування кредитом з березня 2014 року та не здійснюється погашення заборгованості згідно графіку зниження ліміту кредитування.

За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статгі 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йом/ позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові; у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та' сплатити проценти. Відповідно до частини 2 цієї ж статті до відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суп кредитного договору.

Зазначене також кореспондується із положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, якими передбачено, що зобов'язання мас виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Положеннями ч. ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, ідо прострочив. якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, вимога позивача про стягнення простроченої заборгованості по кредиту у розмірі 10500000,00грн., та простроченої заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 337438,32грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивачем відповідно до п. 8.2 ст 8 Кредитного Договору заявлено до стягнення з відповідача пені за простроченим кредитом та процентами у розмірі 1253737,79грн., з них 1216849,32грн. за період з 26.11.2014р. по 23.03.2015р. за несвоєчасне повернення кредитних коштів та 36888,47грн. за період з 01.04.2014р. по 23.03.2015р. за несвоєчасне повернення нарахованих процентів.

У відповідності до п. 8.2 ст. 8 Кредитного договору, за несвоєчасне погашення заборгованості за Кредитом, несвоєчасну сплату процентів та/або комісій за Кредитним договором Позичальник сплачує Кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діятиме протягом відповідного порушення, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Пеня сплачується окремо від процентів, комісій та штрафу, що підлягають сплаті відповідно до цього Договору.

Відповідно до частини 2 статті 193 ГК України порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, інтими законами або договором.

Як передбачено ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Неустойкою відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума. її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Пенею відповідно до ч. З ст. 549 Цивільного кодексу України є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців. Проте законом або договором можуть бути передбачені інші умови нарахування.

Як роз'яснив Пленум Вищого господарського суду України в постанові №14 від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що визначений позивачем період є не вірним.

За розрахунком суду, обґрунтованими є вимоги про стягнення пені за простроченими процентами у розмірі 20085,88грн

В іншій частині вимоги позивача про стягнення пені за простроченими процентами відхиляються судом як необґрунтовані.

Відповідно до статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Допустимих доказів в спростування наведеного чи будь-яких обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

За викладеного, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 10 500 000,00грн. - простроченої заборгованості по поверненню кредитних коштів, 337438,32грн. - простроченої заборгованость за нарахованими процентами, 1216849,32грн. - пені за простроченим кредитом та 20085,88грн. пені за несвоєчасне повернення нарахованих процентів підтверджені документально, відповідачем не спростовані, а тому у цій частині підлягають задоволенню. В частині стягнення з відповідача 16802,59 грн. пені за несвоєчасне повернення нарахованих процентів у позові слід відмовити.

Відповідно до ст.49 ГПК України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 43, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Укркомцентр", вул. Макаренка, 5, м.Кременчук, Полтавська область,39621 (ідентифікаційний код 31194567) на користь:

- Публічного акціонерного товариства "Банк "Форум", б-р Верховної Ради, 7, м.Київ, 02100 (ідентифікаційний код 21574573) заборгованість за Кредитним договором №1-0016/12/30-KL 29.08.2012 року, а саме: 10 500 000,00грн. - простроченої заборгованості по поверненню кредитних коштів, 337438,32грн. - простроченої заборгованость за нарахованими процентами, 1216849,32грн. - пені за простроченим кредитом та 20085,88грн. пені за несвоєчасне повернення нарахованих процентів.

- в доход УДКСУ у м.Полтаві, 22030001, код отримувача за ЄДРПОУ - 38019510, р/р 3002, банк отримувача ГУДКСУ у Полтавській області, код банку отримувача 831019, коду класифікації доходів бюджету 22030001 - 72958,59грн. судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

Повний текст рішення складено: 26.06.2015р.

Суддя Кльопов І.Г.