КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2015 р. Справа№ 5011-62/568-2012

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Новікова М.М.

секретар: Горбунова М.Є.

представники сторін:

від позивача: Коваленко Г.М.;

від відповідача-1: Голиця В.В., Кирей О.В.;

від відповідача-2: не з'явився;

від третьої особи: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду Гарантування вкладів фізичних

осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "Банк "Київська

Русь"

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 27.04.2015р., винесену за результатами розгляду

заяви Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь"

про перегляд за нововиявленими обставинами рішення

Господарського суду міста Києва від 08.02.2012р.

у справі №5011-62/568-2012 (суддя Літвінова М.Є.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Автотранспортне

підприємство - 2240 "

до Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь"

Комунального підприємства "Київське міське бюро

технічної інвентаризації та реєстрації права власності

на об'єкти нерухомого майна"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Екопром"

про визнання недійсним рішення, скасування запиту та

зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.04.2015р. у справі №5011-62/568-2012 у задоволенні заяви відповідача-1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2012р. у справі №5011-62/568-2012 було відмовлено, вказане судове рішення залишено без змін.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду, відповідач-1 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.04.2015р. у справі №5011-62/568-2012 та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права. Зокрема, відповідач-1 наголошував на наступних обставинах:

- встановлений в постанові Верховного Суду України від 10.10.2011р. у справі №21-131а11 матеріально-правовий факт, яким є висновок про правильне застосування норм матеріального права, а саме п.1 ч.1 ст. Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є нововиявленою обставиною в розумінні ст. 112 Господарського процесуального кодексу України України;

- на момент винесення постанови Верховного Суду України від 10.10.2011р. зміни до законодавства в частині обов'язку публікації рішень (доведення їх до невизначеного кола осіб) не набули чинності, у зв'язку з чим така постанова не була опублікована, тому й не була відома відповідачу-1. З урахуванням наведеного, висновки місцевого господарського суду в частині того, що відповідач-1 міг посилатися на постанову Верховного Суду України в ході розгляд справи №5011-62/568-2012 є безпідставними та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи;

- доказом отримання постанови Верховного Суду України від 10.10.2011р. є автоматично сформована дата на роздруківці цієї постанови з Єдиного державного реєстру судових рішень, яка свідчить про те, що місячний строк на подання заяви, встановлений ст. 113 Господарського процесуального кодексу України України, не сплинув.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.06.2015р. апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 11.06.2015р.

10.06.2015р. через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він наголошував на безпідставності та непідтвердженості доводів скарги відповідача-1, просив суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

В судовому засіданні 11.06.2015р. представник відповідача-1 підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити, скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.04.2015р. у справі №5011-62/568-2012, прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву відповідача-1 про перегляд рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2012р. у справі №5011-62/568-2012 за нововиявленими обставинами та скасувати вказане судове рішення і відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні 11.06.2015р. представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача-1 з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу, просив суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду - без змін, як таку, що була прийнята з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням вимог процесуального права.

Представники відповідача-2 та третьої особи у судове засідання 11.06.2015р. не з'явилися, про поважність причин нез'явлення суд не повідомили, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Оскільки явка представників сторін та третьої особи у судове засідання не була визнана судом обов'язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення сторін та третьої особи про місце, дату та час судового розгляду, а також враховуючи обмеженість строку розгляду апеляційних скарг на ухвали місцевого господарського суду, колегія суддів визнала за можливе розглядати справу у відсутності представників відповідача-2 та третьої особи.

В судовому засіданні 11.06.2015р. було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-1, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Публічне акціонерне товариство "Автотранспортне підприємство-2240" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" (далі - відповідач-1) та Комунального підприємства "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" (далі - відповідач-2) про:

- визнання недійсним рішення від 20.10.2011р. відповідача-2 про реєстрацію за відповідачем-1 права власності на майновий комплекс (літери Т, 8 (цифра), Л, О, И, 6 (цифра), Е, Л', 15 (цифра), Ж, З, Д', В, Я, А, Ю, 2 (цифра), Д, Г, С, М', Х, Ш, 7 (цифра), 5 (цифра), У, Щ ,Ч, 12 (цифра), 3 (цифра), 4 (цифра), 13 (цифра), Н, Р, Ы, П, 14 (цифра), 11 (цифра), Ц, М, 9 (цифра), 1 (цифра), 10 (цифра), Б, Ф, Э) загальною площею 22 949, 50 кв. м, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Павла Усенка, 8;

- скасування запису №1035-з в книзі 20з-251, вчиненого 20.10.2011р. відповідачем-2;

- витребування з чужого незаконного володіння відповідача-1 майнового комплексу (літери Т, 8 (цифра), Л, О, И, 6 (цифра), Е, Л', 15 (цифра), Ж, З, Д', В, Я, А, Ю, 2 (цифра), Д, Г, С, М', Х, Ш, 7 (цифра), 5 (цифра), У, Щ ,Ч, 12 (цифра), 3 (цифра), 4 (цифра), 13 (цифра), Н, Р, Ы, П, 14 (цифра), 11 (цифра), Ц, М, 9 (цифра), 1 (цифра), 10 (цифра), Б, Ф, Э) загальною площею 22 949, 50 кв. м, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Павла Усенка, 8;

- відновлення становища позивача, яке існувало до порушення права власності, шляхом зобов'язання відповідача-2 поновити реєстрацію права власності позивача на майновий комплекс (літери Т, 8 (цифра), Л, О, И, 6 (цифра), Е, Л', 15 (цифра), Ж, З, Д', В, Я, А, Ю, 2 (цифра), Д, Г, С, М', Х, Ш, 7 (цифра), 5 (цифра), У, Щ ,Ч, 12 (цифра), 3 (цифра), 4 (цифра), 13 (цифра), Н, Р, Ы, П, 14 (цифра), 11 (цифра), Ц, М, 9 (цифра), 1 (цифра), 10 (цифра), Б, Ф, Э) загальною площею 22 949, 50 кв. м, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Павла Усенка, 8.

Відповідач-1 проти позову заперечував, зазначаючи про те, що в даному випадку були наявні правові підстави для проведення державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за відповідачем-1. Окрім того, на думку відповідача-1, справа в частині позовних вимог про визнання недійсним рішення відповідача-2 про реєстрацію права власності, скасування запису та зобов'язання поновити реєстрацію права власності не підвідомча господарським судам.

Відповідач-2 відзиву на позов не надав, в усних поясненнях проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що наявне в договорі іпотеки від 28.09.2007р. застереження є належною правовою підставою для реєстрації права власності за відповідачем-1.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.01.2012р. (том справи - 1, аркуш справи - 1), на підставі ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, до участі у розгляді справи як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача було залучено Товариство з обмеженою відповідальністю "Екопром" (далі - третя особа).

Третя особа підтримала позовні вимоги.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.02.2012р. у справі №5011-62/568-2012 (том справи - 2, аркуші справи - 143-148) позов було задоволено повністю.

Постановами Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2012р. та Вищого господарського суду України від 15.08.2012р. вказане рішення суду першої інстанції було залишено без змін (том справи - 3, аркуші справи - 120-130, 181-184).

У квітні 2015 року відповідач-1 звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2012р. у справі № 5011-62/568-2012 (том справи - 4, аркуші справи - 1-9), посилаючись на наступне:

- нововиявленимим обставинами є висновок про правильне застосування норм матеріального права, а саме положень п.1 ч.1 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004р., ст. ст. 36, 37 Закону України "Про іпотеку" від 05.06.2003р., в частині можливості набуття іпотекодержателем в рахунок виконання основного зобов'язання права власності на предмет іпотеки, у т.ч. на підставі застереження щодо задоволення вимог іпотекодержателя в укладеному до 14.01.2009р. (тобто до набрання чинності Законом України "Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва") договорі іпотеки щодо спірних правовідносин, що містяться у постанові Верховного Суду України від 10.10.2011р. у справі №21-131а11, яка в силу вимог ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковою для всіх суб'єктів власних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України;

- судові рішення у даній справі обґрунтовані тим, що положення укладеного між сторонами договору іпотеки від 28.09.2007р. не є застереженням у розумінні Закону України "Про іпотеку" в редакції від 23.02.2006р., передача права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя в рахунок виконання основного зобов'язання у позасудовому порядку можлива лише на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, а зміни, внесені до ч.1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" Законом України від 25.12.2008р. "Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва", якими застереження про задоволення вимог іпотекодержателя прирівняне за правовими наслідками до окремого договору між боржником і кредитором про задоволення вимог кредитора не можуть бути застосовані до спірних правовідносин з урахуванням закріпленого ч.1 ст. 58 Конституції України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно - правових актів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.04.2015р. у справі №5011-62/568-2012 у задоволенні заяви відповідача-1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2012р. у справі №5011-62/568-2012 було відмовлено і вказане судове рішення залишено без змін (том справи - 4, аркуші справи - 41-43).

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх обґрунтованими та такими, що відповідають фактичним обставинам справи, з наступних підстав.

Згідно з ч.1, п.1 ч.2 ст. 112 Господарського процесуального кодексу України суд може переглянути прийняте ним судове рішення, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами. Підставами для перегляду судових рішень господарського суду за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є окремою процесуальною формою судового процесу, яка визначається юридичною природою цих обставин. Нововиявлені обставини характеризуються тим, що вони: існували під час розгляду справи, але не були відомі заявнику; є істотними, тобто такими, що можуть вплинути на висновок суду щодо наявності певних прав та обов'язків у сторін, а також інших осіб, що брали участь у справі, а отже і вплинути на законність та обґрунтованість постановленого судового акта; виявлені після набрання чинності судовим актом. При цьому, нововиявленими обставинами є матеріально-правові факти, що входять до підстав позову або висунутих проти нього заперечень іншої сторони та інші юридичні факти, що мають значення для вирішення спору, які характеризуються наявністю вищезазначених ознак у сукупності. Причому, виникнення нових доказів або зміна обставин після вирішення спору не можуть бути підставою для перегляду рішення за правилами розділу XIII Господарського процесуального кодексу України.

Отже, нововиявлені обставини за своєю юридичною природою є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися господарським судом у процесі розгляду справи. Необхідно чітко розрізняти поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу (як підтвердження факту) (аналогічна правова позиція наведена в постанові Пленуму Вищого господарського суду України №17 від 26.12.2011р.).

Відповідач-1 в своїй заяві визначив нововиявленою обставиною висновок про правильне застосування норм матеріального права, а саме положень п.1 ч.1 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004р., ст. ст. 36, 37 Закону України "Про іпотеку" від 05.06.2003р., викладений в постанові Верховного Суду України від 10.10.2011р. у справі №21-131а11, яка відповідно до ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковою для всіх суб'єктів власних повноважень, що застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, який містить зазначену норму права, та для всіх судів України. При цьому, відповідач-1 стверджував про те, що дізнався про існування вищезгаданої постанови Верховного Суду України лише 01.04.2015р. (дата, вказана на роздрукованому з Єдиного державного реєстру судових рішень примірнику постанови Верховного Суду України від 10.10.2011р. у справі №21-131а11) і вважає, що встановлений в ст. 113 Господарського процесуального кодексу України строк на подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами ним не пропущено.

З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як уже згадувалося вище, рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2012р. у справі №5011-62/568-2012 було переглянуто в апеляційному та касаційному порядку.

Під час перегляду справи Вищим господарським судом України 27.06.2012р. представник відповідача-1 подав письмові пояснення б/н від 27.06.2012р., в яких, серед іншого, посилався на постанову Верховного Суду України від 10.10.2011р. у справі №21-131а11 та надав її копію (том справи - 3, аркуші справи - 157-163).

При цьому з доданої відповідачем-1 до вказаних пояснень копії постанови Верховного Суду України від 10.10.2011р. у справі №21-131а11 вбачається, що вона була роздрукована з Єдиного державного реєстру судових рішень 26.06.2012р. (том справи - 3, аркуші справи - 165-168), про що свідчить дата на цьому примірнику, яка в автоматичному порядку проставляється при роздрукуванні судових рішень з названого Реєстру.

З наведеного вбачається, що ще у червні 2012 року відповідачу-1 було відомо про існування постанови Верховного Суду України від 10.10.2011р. у справі №21-131а11 і з урахуванням вказаної постанови Вищим господарським судом України здійснювався перегляд рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2012р. у справі №5011-62/568-2012 в касаційному порядку.

Таким чином, звернувшись у квітні 2015 року до Господарського суду міста Києва із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2012р. у справі №5011-62/568-2012, відповідач-1 повторно подав постанову Верховного Суду України від 10.10.2011р. у справі №21-131а11. При цьому доводи відповідача про те, що про існування названої постанови йому стало відомо лише у квітні 2015 року спростовуються наявними у справі доказами, про які зазначалося вище.

Як вірно зазначив у своїй ухвалі місцевий господарський суд необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність наступних трьох умов: існування нововиявлених обставин на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; істотність даних обставин для розгляду справи, тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте.

Відповідно до ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Натомість відповідачем-1 не надано доказів на підтвердження існування нововиявлених обставин, які б слугували підставою для перегляду рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2012р. у справі №5011-62/568-2012.

Обставини, на яких ґрунтується заява відповідача-1, не є нововиявленими в розумінні ст. 112 Господарського процесуального кодексу України, оскільки відповідачу-1 достеменно було відомо про існування постанови Верховного Суду України від 10.10.2011р. у справі №21-131а11 ще у червні 2012 року, тобто за три роки до подання заяви про перегляд рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2012р. у справі №5011-62/568-2012 за нововиявленими обставинами, і вказана постанова була врахована Вищим господарським судом України при здійсненні перегляду рішення місцевого господарського суду у справі №5011-62/568-2012.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За результатами розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви відповідача-1 про перегляд рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2012р. у справі №5011-62/568-2012 за нововиявленими обставинами.

В ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

З вищенаведеного слідує, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки. Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами, в тому числі подавати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються.

Відповідачем-1 не надано належних та допустимих доказів на спростування висновків місцевого господарського суду.

За результатами перегляду справи апеляційний суд дійшов висновку про те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції прийнята з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також дотриманням норм процесуального права, тоді як доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Зважаючи на відмову в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на відповідача-1 (апелянта).

Однак, згідно з п.22 ч.1 ст. 5 Закону України „Про судовий збір" уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звільняється від сплати судового збору у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. Тобто, за подання апеляційної скарги судові витрати відповідачем-1 понесені не були.

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-34, 43, 49, 75, 86, 99, 101-106, 112-114 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду Гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "Банк "Київська Русь" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.04.2015р. у справі №5011-62/568-2012 - без змін.

2. Матеріали справи №5011-62/568-2012 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому законом порядку та строки.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

М.М. Новіков