ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2015 року Справа № 910/23869/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Демидової А.М. (доповідач у справі),
суддів:Воліка І.М., Шевчук С.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс Лайн"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 20.04.2015
у справі№ 910/23869/14 господарського суду міста Києва
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Офіс Лайн"
до1. Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" (відповідач-1); 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Каліпсо Фінанс" (відповідач-2)
провизнання недійсним іпотечного договору від 02.11.2004 та усунення перешкод у користуванні нерухомим майном,
за участю представників:
від позивачане з'явився
від відповідача-1Дюжев І.О.
від відповідача-2Унинець А.М.

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Офіс Лайн" (далі - ТОВ "Офіс Лайн") звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" (далі - ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк") та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Каліпсо Фінанс" (далі - ТОВ "ФК "Каліпсо Фінанс") про визнання недійсним іпотечного договору від 02.11.2004, укладеного між відповідачем-1 та позивачем, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. 02.11.2004 та зареєстрованого в реєстрі за № 7551; усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, що належить позивачу, шляхом виключення з реєстру заборон запису від 02.11.2004 за № 7552, здійсненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. при укладенні іпотечного договору між відповідачем-1 та позивачем від 02.11.2004 за № 7551.

Рішенням господарського суду міста Києва від 04.02.2015 у справі № 910/23869/14 (колегія суддів у складі: Сташків Р.Б. - головуючий, Паламар П.І., Пінчук В.І.) у задоволенні позову ТОВ "Офіс Лайн" відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.04.2015 (колегія суддів у складі: Мальченко А.О. - головуючий, Агрикова О.В., Жук Г.А.) рішення господарського суду міста Києва від 04.02.2015 у справі № 910/23869/14 залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.04.2015 у справі № 910/23869/14, ТОВ "Офіс Лайн" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить суд скасувати зазначену постанову і передати справу № 910/23869/14 на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 15.06.2015 колегією суддів у складі: Демидової А.М. - головуючого (доповідач у справі), Акулової Н.В., Шевчук С.Р. прийнято зазначену касаційну скаргу ТОВ "Офіс Лайн" до касаційного провадження та призначено її розгляд у судовому засіданні на 23.06.2015 о 10 год. 40 хв.

Розпорядженням заступника секретаря першої судової палати Вищого господарського суду України від 22.06.2015 № 02-05/391 для розгляду справи № 910/23869/14 сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя - Демидова А.М. (доповідач), судді Кролевець О.А., Шевчук С.Р.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 23.06.2015 відкладено розгляд касаційної скарги ТОВ "Офіс Лайн" на 30.06.2015 о 10 год. 55 хв.

Розпорядженням секретаря першої судової палати Вищого господарського суду України від 30.06.2015 № 02-05/413 для розгляду справи № 910/23869/14 сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя - Демидова А.М. (доповідач), судді Волік І.М., Шевчук С.Р.

Учасники судового процесу, згідно з приписами ст. 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду касаційної скарги, що призначено на 30.06.2015, однак позивач передбаченим законом правом на участь у розгляді скарги касаційною інстанцією не скористався.

Заслухавши представників відповідача-1 та відповідача-2, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, 02.11.2004 між відповідачем-1 (Кредитодавець) та позивачем (Позичальник) був укладений кредитний договір № 155 (далі - Кредитний договір), за умовами якого Кредитодавець надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у формі мультивалютної кредитної лінії з максимальним лімітом в сумі, еквівалентній 8 600 000,00 грн. (п.п. 1.1, 1.1.1 Кредитного договору).

Згідно з п. 1.2 Кредитного договору кредит надається Позичальнику на наступні цілі: реконструкція виробничо-адміністративного комплексу, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 21.

Відповідно до умов п. 1.3 Кредитного договору в якості забезпечення виконання Позичальником своїх зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат виступає застава.

На виконання вказаної умови Кредитного договору, 02.11.2004 між позивачем (Іпотекодавець) та відповідачем-1 (Іпотекодержатель) було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. 02.11.2004 за реєстровим № 7551 (далі - Іпотечний договір).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що всупереч вимогам п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про іпотеку" Іпотечний договір не містить опису предмета іпотеки, достатнього для його ідентифікації, що в силу ч. 2 ст. 18 вказаного Закону є підставою для визнання цього договору недійсним.

Статтею 203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч. 1 у редакції, чинній на момент укладення оспорюваного правочину); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5).

Визнання договору недійсним є одним із способів захисту, який застосовується судом у випадках та порядку, визначених цивільним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про іпотеку" предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про іпотеку" у редакції, чинній на момент укладення оспорюваного договору, іпотечний договір повинен містити, зокрема, опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, за умовами Іпотечного договору предмет іпотеки являє собою нежилий будинок адмінкорпусу (літ. Г), загальною площею 7 787,80 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 21, яке передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями.

Згідно з п. 1.7 Іпотечного договору право власності Іпотекодавця на предмет іпотеки підтверджується: свідоцтвом про право власності серії НБ № 010007616, виданим 02.09.2003 Головним управлінням комунальної власності міста Києва Київської міської державної адміністрації та зареєстроване у Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна в реєстровій книзі за № 446-з (копія свідоцтва наявна в матеріалах справи).

Колегією суддів касаційної інстанції визнається обґрунтованим висновок господарських судів попередніх інстанцій про те, що наведений в Іпотечному договорі опис предмета іпотеки є достатнім, оскільки надає можливість ідентифікувати предмет іпотеки як такий, що відповідає нерухомому майну, вказаному в свідоцтві про право власності серії НБ № 010007616, виданому 02.09.2003 Головним управлінням комунальної власності м. Києва Київської міської державної адміністрації, зареєстрованому за № 446-з.

При цьому, як встановлено судами попередніх інстанцій, опис предмета іпотеки є таким, що узгоджується з описом об'єкта нерухомого майна, зазначеного у довідці-характеристиці, виданій Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 03.08.2004 за № 894204 та експлікаціями з технічного паспорту БТІ на даний об'єкт, копії яких наявні в справі.

З урахуванням викладеного, суди обґрунтовано відхилили доводи позивача про зазначення в описі предмета іпотеки неіснуючої адреси нежилого приміщення, наданого в іпотеку, оскільки такі доводи не узгоджуються зі встановленими обставинами та спростовуються матеріалами справи.

За таких обставин, місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відповідність Іпотечного договору вимогам п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про іпотеку" та відсутність правових підстав для визнання оспорюваного договору недійсним.

Також, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном шляхом виключення із реєстру заборон запису від 02.11.2004 № 7552, здійсненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В., як такої, що є похідною від вимоги про визнання недійсним Іпотечного договору, у задоволенні якої судами правомірно відмовлено.

При цьому, судами попередніх інстанцій правомірно не надавалась правова оцінка правовідносинам, що склались між ТОВ "Офіс Лайн" та ТОВ "ФК "Каліпсо Фінанси" внаслідок укладення ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний банк" та ТОВ "ФК "Каліпсо Фінанси" договору факторингу № 13/20/12-01 від 20.12.2013, оскільки такі не є предметом розгляду у даній справі.

Також, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного господарського суду про правомірність відмови судом першої інстанції відповідачу-1 у застосуванні позовної давності, оскільки позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи, тоді як позивачем не доведено порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1115 ГПК України та ч.ч. 1, 2 ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє судові рішення виключно на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права при прийнятті оскаржуваної постанови не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законних та обґрунтованих судових актів колегія суддів не вбачає.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Офіс Лайн" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.04.2015 та рішення господарського суду міста Києва від 04.02.2015 у справі № 910/23869/14 залишити без змін.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді І.М. Волік

С.Р. Шевчук