РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2015Справа №910/8070/15-г

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВіК ТЕХНОЛОГІЇ"
до Приватного акціонерного товариства "Головний інститут проектування заводів сільськогосподарського та продовольчого машинобудування"
про стягнення 453 785,44 грн.
Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача Руденко А.С. (дов. б/н від 01.12.2014 року)
від відповідача не з'явився
Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 09 червня 2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВіК ТЕХНОЛОГІЇ" (надалі по тексту - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Головний інститут проектування заводів сільськогосподарського та продовольчого машинобудування" (надалі по тексту - відповідач) про стягнення 453 785,44 грн., в тому числі 254 216,40 грн. основного боргу, 90 563,06 грн. пені, 8 965,98 грн. 3 % річних, 100 040,00 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за Договором на виконання підрядних робіт № 14/15 від 17.04.2014 року в частині здійснення повної за своєчасної оплати за виконані роботи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.04.2015 року порушено провадження у справі № 910/8070/15-г та призначено справу до розгляду на 14.05.2015 року.

13.05.2015 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача в судове засідання 14.05.2015 року не з'явився, вимоги ухвали суду від 02.04.2015 року не виконав, письмового відзиву на позов не надав, про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином.

У судовому засіданні 14.05.2015 року представник позивача надав документи, на виконання вимог ухвали суду та клопотання про продовження строків розгляду спору.

Розглянувши подане позивачем 14.05.2015 року клопотання про продовження строків розгляду спору, суд приходить до висновку про його задоволення.

Відповідно до статей 69, 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 14.05.2015 року винесено ухвалу про продовження строку вирішення спору та відкладення розгляду справи на 09.06.2015 року.

В судовому засіданні 09.06.2015 року представник позивача надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача в судове засідання 09.06.2015 року не з'явився, вимоги ухвали суду від 14.05.2015 року не виконав, письмового відзиву на позов не надав, про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до статті 93 Цивільного кодексу України місцезнаходженням юридичної особи є адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів чи закону виступають від її імені.

Аналогічна норма міститься у статті 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців".

Місцезнаходження відповідача за адресою: 01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, б. 26 на яку було відправлено ухвали суду вказана в позові та в укладеному між сторонами договорі. Факт отримання відповідачем ухвал суду підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень з відміткою про отримання кореспонденції, уповноваженим представником відповідача.

При цьому, судом враховано, що відповідно до пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (пункт 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані сторонами матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

17.04.2014 року між Приватним акціонерним товариством "Головний інститут проектування заводів сільськогосподарського та продовольчого машинобудування" (підрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВіК ТЕХНОЛОГІЇ" (субпідрядник) укладено Договір на виконання підрядних робіт № 14/15 (далі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1. Договору на умовах та в порядку, передбачених даним договором, субпідрядник зобов'язується виконати за завданням підрядника у відповідності з кошторисною документацією, за свій ризик, своїми силами, а підрядник прийняти та оплатити наступні роботи: заміна, ремонт трубопроводів пожежогасіння в м. Миколаїв, вул. Космонавтів, 1-н.

У зв'язку з необхідністю виконання додаткових робіт між сторонами укладено Додаткову угоду № 1 від 23.05.2014 року, Додаткову угоду № 2 від 16.06.2014 року, Додаткову угоду № 3 від 26.08.2014 року (далі - Додаткові угоди).

Згідно з пунктом 3.1.1. Договору підрядник протягом 5 календарних днів після укладення даного договору здійснює передплату субпідряднику на придбання будівельних матеріалів в розмірі 1 000 000,00 грн., в тому числі ПДВ 20 % - 166 666,67 грн.

Залишок передплати на придбання будівельних матеріалів в розмірі 1 113 118,96 грн. в тому числі - 185 519,83 грн. підрядник здійснює протягом 2 календарних днів з моменту доставки на об'єкт першої партії будівельних матеріалів (пункт 3.1.2. Договору).

Пунктом 3.1.4. Договору сторони погодили, що розрахунок за фактично виконані роботи, здійснюється в строк не пізніше 5 банківських днів з дня підписання акта виконаних робіт.

На виконання умов Договору та Додаткових угод позивач виконав роботи на загальну суму 3 572 213,46 грн. Що підтверджується підписаними сторонами актами прийому-передачі виконаних робіт, а саме: № 014 від 30.05.2014 року на суму 458 258,84 грн., № 019 від 30.05.2014 року на суму 810 824,98 грн., № 025 від 27.06.2014 року на суму 58 657,79 грн., № 026 від 27.06.2014 року на суму 12 793,33 грн., № 027 від 27.06.2014 року на суму 219 577,86 грн., № 028 від 27.06.2014 року на суму 918 175,31 грн., № 034 від 28.08.2014 року на суму 123 513,32 грн., № 035 від 28.08.2014 року на суму 12 736,68 грн., № 036 від 28.08.2014 року на суму 732 025,08 грн., № 037 від 28.08.2014 року на суму 252 344,45 грн., № 038 від 28.08.2014 року на суму 19 750,08 грн., № 039 від 28.08.2014 року на суму -51 240,52 грн.(зняття суми), № 040 від 28.08.2014 року на суму 4 796,26 грн.

Позивач зазначає, що відповідач частково розрахувався за виконані ним роботи сплативши позивачу 3 317 997,06 грн.

В подальшому позивачем надіслано на адресу відповідача претензію № 198/1 від 10.10.2014 року про сплату заборгованості, проте зазначена претензія залишилася відповідачем без відповіді.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за Договором на виконання підрядних робіт № 14/15 від 17.04.2014 року та Додатковими угодами до нього в частині здійснення повної за своєчасної оплати за виконані роботи.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом, передбаченим статтею 22 Господарського процесуального кодексу України, на подання відзиву на позов, жодних заперечень на спростування наведених позивачем обставин суду не надав.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Статтею 202 Цивільного кодексу України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, правочини можуть бути двосторонніми.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином. Аналогічні положення містять вимоги статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 854 Цивільного кодексу України та частиною 5 статті 321 Господарського кодексу України встановлено, що в разі якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

З даними нормами також кореспондується частина 4 статті 879 Цивільного кодексу України, відповідно до якої оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об'єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Відповідач свої зобов'язання за Договором виконав частково, сплативши позивачу 3 317 997,06 грн.

Матеріалами справи підтверджується виконання позивачем робіт за Договором та існування заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 254 216,40 грн. основного боргу.

Згідно з пунктом 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень статті 530 Цивільного кодексу України та пункту 3.1.4. Договору строк виконання відповідачем грошового зобов'язання згідно Договору на момент розгляду справи настав.

Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідач обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

За таких обставин, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 254 216,40 грн. основного боргу є правомірними та обґрунтованими, а тому задовольняються судом в повному обсязі.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 90 563,06 грн. пені, 8 965,98 грн. 3 % річних, 100 040,00 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. (частина 1 статті 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з статтею 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до пункту 7.3. Договору у випадку просрочки оплати виконаних робіт підрядник сплачує субпідряднику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день просрочки оплати.

Здійснивши перерахунок пені, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача 76 118,90 грн. пені за розрахунком суду в межах 6 місяців.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Посилаючись на прострочення виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором позивач просить стягнути з відповідача 8 965,98 грн. 3 % річних, 100 040,00 грн. інфляційних втрат., які є обґрунтованими та задовольняються судом в межах розрахунку позивача.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Таким чином, обов'язок доказування законодавчо покладено на сторони.

Згідно з статтею 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За таких обставин, позовні вимоги позивача є правомірними та обґрунтованими, а тому підлягають частковому задоволенню.

Відшкодування судових витрат відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на сторін пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись статтями 4, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ВіК ТЕХНОЛОГІЇ" задовольнити частково.

2.Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Головний інститут проектування заводів сільськогосподарського та продовольчого машинобудування" (юридична адреса: 14037, Чернігівська обл., місто Чернігів, вулиця Інструментальна, будинок 34 Д, фактична адреса: 01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, б. 26; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВіК ТЕХНОЛОГІЇ" (54036, м. Миколаїв, вул. Поштова, буд. 30-А; ) 254 216 (двісті п'ятдесят чотири тисячі двісті шістнадцять) грн. 40 коп. основного боргу, 76 118 (сімдесят шість тисяч сто вісімнадцять) грн. 90 коп. пені, 8 965 (вісім тисяч дев'ятсот шістдесят п'ять) грн. 98 коп. 3 % річних, 100 040 (сто тисяч сорок) грн. 00 грн. інфляційних втрат, 8 786 (вісім тисяч сімсот вісімдесят шість) грн. 82 коп. судового збору.

3.У іншій частині позову - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 15.06.2015

Суддя С.В. Стасюк