ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2015 р. Справа № 917/706/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова С.В. , суддя Білецька А.М.

при секретарі Кохан Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібодар", с. Пироги, Глобинський район, Полтавська область (вх. № 3279 П/3) на рішення господарського суду Полтавської області від 14.05.2015р. у справі № 917/706/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібодар", с. Пироги, Глобинський район, Полтавська область

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

про стягнення 250000,00 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

01.04.2015р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Хлібодар", с. Пироги, Глобинський район, Полтавська область звернулось до господарського суду Полтавської області із позовом, в якому просило суд стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1 250000,00 грн. попередньої оплати за товар, що не був поставлений відповідачем.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 14.05.2015р. по справі № 917/706/15 (суддя Т.М. Безрук) у позові відмовлено.

Позивач з даним рішенням суду першої інстанції не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій вважає його незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, стягнути з відповідача на свою користь 250000,00 грн. та судові витрати по справі.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 11.06.2015р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібодар", с. Пироги, Глобинський район, Полтавська область прийнято до провадження та призначено до розгляду на 26 червня 2015 р. о 10:00 год.

Ухвала суду була направлена в установленому законом порядку на адреси, зазначені в матеріалах справи.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не надав.

Представники сторін в судове засідання 26.06.2015р. не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце розгляду справи.

Відповідно до пунктів 3.9.1., 3.9.2., 3.9.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування ГПК України", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції належним чином створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, зокрема вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, а також з огляду на те, що явку представників сторін у дане судове засідання не визнано обов'язковою, а неявка представників позивача та відповідача не перешкоджає вирішенню справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників позивача та відповідача за наявними у ній матеріалами.

Згідно з частинами 1, 2 статті 101 та пункту 7 частини 2 статті 105 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. У постанові мають бути зазначені: обставини справи, встановлені апеляційною інстанцією, доводи, за якими апеляційна інстанція відхиляє ті чи інші докази, мотиви застосування законів та інших нормативно-правових актів.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при винесенні оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, з огляду на нижченаведене.

Статтею 11 та частиною 2 статті 509 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За статтею 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частиною 4 статті 203 Цивільного кодексу України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Приписами статті 181 Господарського кодексу України передбачено, що укладення господарських договорів допускається у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно статті 206 Цивільного кодексу України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Як свідчать матеріали справи та не заперечується сторонами у справі, на підставі усної угоди між Товариством з обмеженою відповідальністю "Хлібодар", с. Пироги, Глобинський район, Полтавська область та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1, АДРЕСА_1, відповідач зобов'язався поставити позивачу товар (насіння та мінеральні добрива) на загальну суму 250000,00 грн.

На виконання усної угоди та на оплату обумовленого між сторонами товару відповідач виписав позивачеві рахунок-фактуру № л-00001 від 24.10.2011р. в сумі 250000,00 грн.

24.10.2011р. позивач перерахував платіжним документом № 404 відповідачеві попередню оплату за товар (насіння та мінеральні добрива) в сумі 250000,00 грн., що підтверджується випискою з банківського особового рахунку позивача (аркуш справи 8).

Однак відповідач в порушення усної домовленості поставку товару не здійснив.

24.12.2014р. позивач направив на адресу відповідача вимогу за № 159 про повернення коштів в сумі 250000,00 грн., про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення (аркуші справи 9-10).

Проте вказана вимога була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Враховуючи те, що відповідач не виконав взяте на себе зобов'язання, а саме не поставив товар позивачу та не повернув попередню оплату за вимогою № 159 від 24.12.2014р., позивач звернувся до господарського суду Полтавської області із даним позовом про стягнення 250000,00 грн. попередньої оплати.

Відхиляючи доводи ТОВ «Агрофірма «Хлібодар» та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позов у даній справі поданий поза межами строків позовної давності, а доказів на підтвердження поважності причин пропуску та про наявність таких обставин позивачем не заявлено.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, дослідивши всі обставини в їх сукупності, оцінивши надані сторонами докази, користуючись принципом об'єктивної істини, принципами добросовісності, розумності та справедливості колегія суддів повністю погоджуючись із висновками господарського суду також встановила, що права позивача дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, в зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог відмовляється, у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Згідно з положеннями статей 256, 257, 267 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У силу частин 1, 5 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Із наявних у справі матеріалів вбачається, що оскільки між сторонами був укладений усний договір купівлі-продажу товару, рахунок на оплату товару був виписаний відповідачем 24.10.2011р. і в цей же день сплачений позивачем, тому з урахуванням положень статті 206 Цивільного кодексу України, яка підлягає застосуванню до даного виду правовідносин, відповідач повинен був передати товар саме 24.10.2011р., тобто в день вчинення правочину.

Відповідно до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимог, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (частина 2 статті 530 Цивільного кодексу України).

З аналізу наведених норм вбачається, що право позивача вимагати від відповідача або передачі оплаченого товару, або повернення суми попередньої оплати виникло саме з наступного дня від дати перерахування попередньої оплати за товар та неотримання в день вчинення правочину позивачем товару, тобто з 25.10.2011р.

Позивач 25.10.2011р. вже знав про порушення свого права з отримання обумовленого між сторонами товару та, у зв'язку з цим, мав право вимагати на свій вибір, зокрема повернення суми попередньої оплати.

Таким чином, оскільки у позивача право пред'явити вимогу про повернення попередньої оплати виникло саме з 25.10.2011р., і направлення позивачем вимоги від 24.12.2014р. не змінює початку відліку строку позовної давності в силу частини 5 статті 261 Цивільного кодексу України, адже він починається з дати виникнення права вимоги, а не з дати фактичної направлення такої вимоги, тому трирічний строк позовної давності закінчився 25.10.2014р., про що обґрунтовано визначився господарський суд приймаючи оскаржуване рішення. При цьому, слід зазначити, що зазначена вимога також направлена позивачем вже після закінчення строку позовної давності.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно застосував в даному випадку позовну давність до спірних вимог, оскільки про це заявлено відповідачем у заяві про застосування строку позовної давності (аркуш справи 35). Натомість позивач, звернувшись до господарського суду із позовною заявою 01.04.2015р., не надав жодних доказів поважності пропуску цього строку для того, щоб суд міг надати їм належну правову оцінку.

Частинами 1-2 статті 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібодар", с. Пироги, Глобинський район, Полтавська область не спростовують законних та обґрунтованих висновків господарського суду Полтавської області, викладених у рішенні від 14.05.2015р. по даній справі.

Твердження позивача про те, що судом не було взято до уваги факт невиконання відповідачем правочину 24.10.2011р. - в день виставлення відповідачем рахунку та здійснення позивачем передплати, не відповідає дійсності, адже всі ці обставини знайшли своє відображення в оскаржуваному рішенні та оцінені судом під час розгляду справи по суті. Окрім того, судом першої інстанції обґрунтовані правові підстави передачі товару саме в день вчинення правочину з посиланням на відповідні норми чинного законодавства, а також правильно встановлено початок та кінець перебігу позовної давності до спірних вимог, через що доводи позивача з цього приводу є безпідставними.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення - відсутні.

Керуючись статтями 32, 33, 34, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібодар", с. Пироги, Глобинський район, Полтавська область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 14.05.2015р. у справі № 917/706/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцятиденного строку.

Повний текст постанови складено 26.06.15р.

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Білецька А.М.