КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2015 р. Справа№ 5011-71/10036-2012

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Новікова М.М.

секретар: Горбунова М.Є.

за участю представників:

позивача: Громницький Ю.П.;

відповідача: Дяків Г.М.;

третьої особи: Бєлячкова О.В.;

прокуратури: Вакулюк Д.А.;

розглядаючи у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 09.04.2014р.

у справі №5011-71/10036-2012 (суддя Нечай О.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна

компанія „Нафтогаз України"

до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні

відповідача Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз"

за участю Прокуратури міста Києва

про зобов'язання укласти договір

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (далі - відповідач) про зобов'язання відповідача укласти з позивачем договір поставки природного газу в запропонованій позивачем редакції.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що укладання між позивачем і відповідачем договору купівлі-продажу (поставки) товарного природного газу власного видобутку, видобутого у 2012 році, для забезпечення потреб населення є обов'язковим для відповідача в силу вимог законодавства, зокрема, ст. ст. 10, 22 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» та постанови Кабінету Міністрів України №729 від 27.12.2001р. «Про забезпечення споживачів природним газом».

Відповідач проти позову заперечував, наголошуючи на необґрунтованості та непідтвердженості позовних вимог. Зокрема, відповідач зазначав наступне:

- у березні 2012 року відповідач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом про визнання протиправною та скасування з дати прийняття постанови НКРЕ від 29.12.2011р. №259 "Про встановлення ціни на товарний природний газ власного видобутку, видобутий відповідно до договору спільної діяльності від 21.12.2000р. №5/56, укладеного між ВАТ "Укрнафта" і ТОВ "Надра-Інвест" (справа №2а-4029/1/2670). До набрання рішенням у справі №2а-4029/1/2670 законної сили, спір у даній справі вирішеним бути не може, оскільки в силу ч.5 ст. 10 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" реалізація природного газу для задоволення потреб населення здійснюється гарантованими постачальниками за роздрібними цінами, встановленими НКРЕ;

- у відповідача відсутня ліцензія, визначена ч.1 ст. 6 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу";

- постанова НКРЕ від 29.12.2011р. №259, на підставі якої позивач визначив ціну спірного договору, втратила чинність 01.01.2013р., а тому вона не може бути застосована до правовідносин сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.09.2012р., на підставі ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача було залучено Дочірню компанію "Укртрансгаз" Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.02.2014р. було здійснено заміну третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Дочірньої компанії "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на її правонаступника - Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" (далі - третя особа).

Третя особа підтримала позовні вимоги, зазначаючи наступне:

- посилання відповідача на те, що предметом спору у даній справі, зокрема, є встановлення ціни на видобутий відповідачем у 2012 році за договором про спільну діяльність від 21.12.2000р. №5/56 природний газ, а такий спір не підвідомчий господарським судам, є безпідставним. Жодна з позовних вимог не стосується визначення та встановлення ціни на природний газ, видобутий за вказаним договором, оскільки в запропонованому позивачем проекті договору вказана ціна на природний газ, визначена відповідно до постанови НКРЕ №259 від 29.12.2011р.;

- відповідач при здійсненні господарської діяльності, пов'язаної з реалізацією товарного природного газу власного видобутку, в тому числі той, що видобувався протягом 2012 року, не дотримується вимог ст. 10 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», не здійснює продаж природного газу власного видобутку позивачу для подальшого задоволення потреб населення;

- посилання відповідача на те, що в силу положень ч.1 ст. 6 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» він не може укладати договір з позивачем, оскільки у нього відсутня ліцензія на продаж товарного природного газу, є безпідставним. Відповідач невірно трактує положення вищевказаної статті Закону, оскільки остання передбачає наявність ліцензії не у суб'єктів господарювання, якими здійснюється видобуток природного газу в обсязі, що перевищує рівень, встановлений ліцензійними умовами, а у суб'єкта господарювання, якому природний газ, видобутий визначеними ст. 10 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» особами продається (в даному випадку - позивачу);

- відповідно до Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» діяльність з продажу товарного природного газу за закупівельними цінами позивачу, який не є споживачем природного газу, не входить до переліку видів діяльності, що відповідно до вказаного Закону підлягають ліцензуванню.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.04.2014р. у справі №5011-71/10036-2012 позов було задоволено, а саме:

- зобов'язано відповідача укласти з позивачем Договір поставки протягом 2012 року товарного природного газу власного видобутку для потреб населення у редакції, поданій позивачем для підписання листом від 05.06.2012р. №6-3292/1-12;

- присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 073,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.04.2014р. у справі №5011-71/10036-2012 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, невірно застосовано норми матеріального і процесуального права, зокрема, ст. ст. 6, 10, 22 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", а висновки, викладені в судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи. При цьому відповідач звертав увагу суду апеляційної інстанції на наступне:

- товарний природний газ, про який йде мова у договорі, запропонованому

позивачем, а саме - товарний природний газ, видобутий за Договором про СД протягом 2012 року, на дату прийняття рішення у справі знаходиться у Єдиній газотранспортній системі України, балансоутримувачем якої є ПАТ «Укртрансгаз» (третя особа), в обсязі 62 345 куб. м. Такий газ на дату прийняття судом першої інстанції рішення у справі нікому не передавався, відповідач ним не розпоряджався. Правовідносини між відповідачем та іншими особами, в т.ч. позивачем, щодо здійснення відчуження такого газу не виникали та не існують;

- позивач просить зобов'язати відповідача укласти договір поставки, тобто предмет позову у його прохальній частині спрямовується на майбутнє, а сам позов обґрунтовується ухиленням відповідача від укладення договору, як підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, пов'язаних із постачання природного газу власного видобутку;

- суд не встановив існування між позивачем та відповідачем правовідносин відносно спірного природного газу, які б передбачали перехід права власності на такий газ та виникли до дати прийняття оскаржуваного судового рішення;

- суд зобов'язав відповідача укласти договір поставки газу з позивачем, однак права та обов'язки за договором, викладеним у резолютивній частині оскаржуваного судового рішення, тобто за договором, укладеним у 2014 році у судовому порядку, виникнуть у відповідача у 2014 році.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.05.2014р. апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 12.06.2014р.

04.06.2014р. через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від прокуратури міста Києва надійшла заява про вступ у справу з метою захисту інтересів держави (том справи - 2, аркуш справи - 219).

11.06.2014р. через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.05.2014р. у справі №2а-4029/12/2670 за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Надра-Інвест", Приватна компанія "Регал Петролеум Корпорейшн Лімітед" (Regal Petroleum Corporation Limited), Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання протиправними та скасування постанов №258 від 29.12.2011р., №259 від 29.12.2011р.

12.06.2014р. через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від третьої особи надійшли письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні 12.06.2014р. представник відповідача підтримав клопотання про зупинення провадження у справі та просив суд вказане клопотання задовольнити.

В судовому засіданні 12.06.2014р. представники позивача, третьої особи та прокуратури заперечували проти клопотання відповідача та просили суд відмовити в його задоволенні.

В судовому засіданні 12.06.2014р., на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 26.06.2014р.

В судовому засіданні 26.06.2014р. представники сторін, третьої особи та прокуратури підтримали свої позиції щодо клопотання про зупинення провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.06.2014р., на підставі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, за клопотанням відповідача провадження у справі було зупинено до набрання законної сили постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.05.2014р. у справі №2а-4029/12/2670.

У зв'язку з усуненням обставин, які зумовлювали зупинення провадження у справі, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.05.2015р. провадження у справі було поновлено та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 26.05.2015р.

25.05.2015р. через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшли письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні 26.05.2015р. представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з урахуванням додаткових пояснень до неї, просив суд скаргу задовольнити, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.04.2014р. у справі №5011-71/10036-2012 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В судовому засіданні 26.05.2015р. представники позивача, третьої особи та прокуратури заперечували проти апеляційної скарги, просили суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду без змін, як таке, що було прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні 26.05.2015р., на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 04.06.2015р.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 04.06.2015р. було змінено склад суду та передано справу для здійснення апеляційного провадження колегії у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів Мартюк А.І., Іоннікової І.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.06.2015р. апеляційну скаргу було прийнято до провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів Мартюк А.І., Іоннікової І.А.

04.06.2015р. через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшли письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні 04.06.2015р. представник відповідача підтримав пояснення, надані у попередньому судовому засіданні, просив суд скаргу задовольнити.

В судовому засіданні 04.06.2015р. представники позивача, третьої особи та прокуратури також підтримали раніше надані пояснення, просили суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

В судовому засіданні 04.06.2015р., на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 11.06.2015р.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 11.06.2015р. було змінено склад суду та передано справу для здійснення апеляційного провадження колегії у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів Мартюк А.І., Новікова М.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.06.2015р. апеляційну скаргу було прийнято до провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів Мартюк А.І., Новікова М.М.

В судовому засіданні 11.06.2015р. представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з урахуванням додаткових пояснень по справі, просив суд скаргу задовольнити.

В судовому засіданні 11.06.2015р. представники позивача, третьої особи та прокуратури підтримали пояснення, надані в попередніх судових засіданнях, просили суд в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

В судовому засіданні 11.06.2015р. було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи та прокуратури дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

25.05.1998р. Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову №747 "Про утворення Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", згідно з якою утворено Національну акціонерну компанію "Нафтогаз України" у формі відкритого акціонерного товариства (далі - позивач).

В Додатку 2 до названої постанови наведено перелік відкритих акціонерних товариств, пакети акцій яких залишені у державній власності і передаються до статутного фонду Національній акціонерній компанії "Нафтогаз України". Згідно з вказаним переліком до статутного фонду позивача передано 50% акцій + 1 акція Відкритого акціонерного товариства "Укрнафта" (в подальшому перейменованого у Публічне акціонерне товариство "Укрнафта").

В матеріалах справи наявна копія Статуту позивача (том справи - 1, аркуші справи - 29-59), в п.п.21, 22 якого зазначено про те, що засновником компанії є держава в особі Кабінету Міністрів України. Акціонерами компанії є: держава в особі Мінпаливенерго - до прийняття в установленому порядку рішення про приватизацію пакета акцій компанії та в особі Фонду державного майна України - після передачі йому акцій компанії, визначеного для продажу згідно з прийнятим рішенням про приватизацію; фізичні та юридичні особи, що набули право власності на акції компанії відповідно до законодавства.

Правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку природного газу визначає Закон України "Про засади функціонування ринку природного газу", згідно зі ст. 4 якого державне регулювання діяльності суб'єктів ринку природного газу, в тому числі суб'єктів природних монополій та суб'єктів господарювання, які діють на суміжних ринках, здійснюється Кабінетом Міністрів України, національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, та центральними органами виконавчої влади в межах їх повноважень.

Відповідно до ч.1 ст. 10 якого підприємства, частка держави у статутному фонді яких становить 50 відсотків та більше, господарські товариства, 50 відсотків та більше акцій (часток, паїв) яких перебувають у статутному фонді інших господарських товариств, контрольним пакетом акцій яких володіє держава, а також дочірні підприємства, представництва та філії таких підприємств і товариств, учасники договорів про спільну діяльність та/або особи, уповноважені договорами про спільну діяльність, укладеними за участю зазначених підприємств, щомісяця здійснюють продаж усього товарного природного газу, видобутого на підставі спеціальних дозволів на користування надрами в межах території України, континентального шельфу і виключної (морської) економічної зони, для формування ресурсу природного газу, що використовується для потреб населення, безпосередньо суб'єкту, уповноваженому Кабінетом Міністрів України на формування такого ресурсу, за закупівельними цінами, які для кожного суб'єкта господарювання - власника спеціального дозволу на користування нафтогазоносними надрами щороку встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, згідно із затвердженим нею Порядком формування, розрахунку та встановлення цін на природний газ для суб'єктів господарювання, що здійснюють його видобуток.

З метою надійного забезпечення галузей національної економіки та населення природним газом, підвищення відповідальності за своєчасне проведення розрахунків, Кабінетом Міністрів України було винесено постанову №1729 від 27.12.2001р. "Про забезпечення споживачів природним газом", якою затверджено Порядок забезпечення споживачів природним газом. В пп.1 п.2 названої постанови, зокрема, передбачено, що:

- потреба в природному газі задовольняється населення, релігійних організацій, установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів (в межах обсягів природного газу, що використовуються як пальне для забезпечення горіння Вічного вогню) - з ресурсу природного газу, який формується за рахунок продажу підприємствами, частка держави у статутному фонді яких становить 50 відсотків та більше, господарськими товариствами, 50 відсотків та більше акцій (часток, паїв) яких перебуває у статутних фондах інших господарських товариств, контрольним пакетом акцій яких володіє держава, а також дочірніми підприємствами, представництвами та філіями таких підприємств і товариств, учасниками договорів про спільну діяльність, укладених за участю зазначених підприємств і товариств, та/або уповноваженими такими договорами особами Національній акціонерній компанії "Нафтогаз України" всього обсягу природного газу (в тому числі нафтового (попутного) газу) власного видобутку, який здійснюється на підставі спеціальних дозволів на користування надрами (за винятком обсягів газу, що використовується видобувними підприємствами відповідно до напрямів, визначених прогнозним річним балансом находження та розподілу природного газу по Україні, що затверджений Кабінетом Міністрів України), а у разі нестачі - за рахунок інших ресурсів Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України";

- Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" є уповноваженим суб'єктом з формування ресурсу природного газу для населення та споживачів України і зобов'язана забезпечити гарантованих постачальників ресурсом природного газу в необхідному йому обсязі;

- підприємства, зазначені в абзаці першому цього підпункту, а також учасники договорів про спільну діяльність, відповідно до яких розмір внеску підприємств, частка держави у статутному фонді яких становить 50 відсотків та більше, господарських товариств, 50 відсотків та більше акцій (часток, паїв) яких перебуває у статутних фондах інших господарських товариств, контрольним пакетом акцій яких володіє держава, а також дочірніх підприємств, представництв та філій таких підприємств і товариств становить 50 відсотків та більше загального розміру внесків учасників договорів про спільну діяльність, реалізують видобутий природний газ (за винятком обсягів газу, що використовується видобувними підприємствами відповідно до напрямів, визначених прогнозним річним балансом надходження та розподілу природного газу по Україні, що затверджений Кабінетом Міністрів України) виключно Національній акціонерній компанії "Нафтогаз України" за ціною, затвердженою Національною комісією регулювання електроенергетики для кожного суб'єкта господарювання, визначеного в цьому абзаці.

В ст. 22 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" наведено перелік прав та обов'язків газодобувних підприємств. Так, згідно з п.3 ч.2 названої статті газорозподільні підприємства зобов'язані, зокрема, у випадках, визначених статтею 10 цього Закону, укладати угоди з реалізації природного газу за закупівельними цінами.

Позивач листом №6-3292/1 від 05.06.2012р. (том справи - 1, аркуш справи - 19, 22-26) запропонував відповідачу укласти договір поставки природного газу на 2012 рік (далі - Договір) між оператором за Договором про спільну інвестиційну діяльність від 21.11.2000р. №5/56 НГВУ "Полтаванафтогаз" ПАТ "Укрнафта" та позивачем, надіславши проект відповідного договору. Однак відповідач проект договору не підписав.

Позивач вважає, що укладання між позивачем і відповідачем договору поставки природного газу на 2012 рік для забезпечення потреб населення є обов'язковим для відповідача згідно зі ст. ст. 10, 22 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» та постанови Кабінету Міністрів України №1729 від 27.12.2001р. «Про забезпечення споживачів природним газом», у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про зобов'язання відповідача укласти відповідний Договір.

Місцевий господарський суд задовольнив позовні вимоги, визнавши їх нормативно обґрунтованими та документально підтвердженими. Суд зобов'язав відповідача укласти з позивачем Договір поставки протягом 2012 року товарного природного газу власного видобутку для потреб населення у редакції, поданій позивачем для підписання листом від 05.06.2012р. №6-3292/1-12.

Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого господарського суду, вважає їх такими, що відповідають фактичним обставинам справи, з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 626, 627 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. ст. 628, 629 Цивільного кодексу України).

В ст. 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В ч.1 ст. 640 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Загальний порядок укладання господарських договорів наведений в ст. 181 Господарського кодексу України, згідно з якою господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони. У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо). У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб'єктів, коли ці суб'єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту. Суб'єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у частині першій цієї статті, електроенергією, зв'язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, а у випадках, передбачених законом, також інші суб'єкти зобов'язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов'язкові умови таких договорів.

Відповідно до ст. 646 Цивільного кодексу України відповідь про згоду укласти договір на інших, ніж було запропоновано, умовах є відмовою від одержаної позиції і водночас новою пропозицією особі, яка зробила попередню пропозицію.

Згідно зі ст. 187 Господарського кодексу України спори, що виникають при укладанні господарських договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом.

З проекту Договору вбачається, що ціна останнього визначена відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики (далі - НКРЕ) від 29.12.2011р. №259.

Відповідач в своїх запереченнях на позов наголошував на тому, що вказана постанова НКРЕ від 29.12.2011р. №259 втратила чинність 01.01.2013р., а тому вона не може бути застосована до правовідносин сторін.

Окрім того, відповідач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом про визнання протиправними та скасування з дати прийняття постанов НКРЕ від 29.12.2011р. №258 "Про встановлення ціни на товарний природний газ власного видобутку, видобутий відповідно до договору спільної діяльності від 20.07.2004р. №35/809-СД, укладеного між Відкритим акціонерним товариством "Укрнафта" та Приватною компанією "Регал Петролеум Корпорейшн Лімітед" та від 29.12.2011р. №259 "Про встановлення ціни на товарний природний газ власного видобутку, видобутий відповідно до договору спільної діяльності від 21.12.2000р. №5/56, укладеного між Відкритим акціонерним товариством "Укрнафта" і Товариством з обмеженою відповідальністю "Надра-Інвест".

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.10.2013р. у справі №2а-4029/12/2670 у задоволенні адміністративного позову Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" було відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.12.2013р. скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.10.2013р., прийнято нову постанову, якою позов Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" задоволено. Визнано протиправними та скасовано з дати прийняття постанови НКРЕ від 29.12.2011р. №258 "Про встановлення ціни на товарний природний газ власного видобутку, видобутий відповідно до договору спільної діяльності від 20.07.2004р. №35/809-СД, укладеного між Відкритим акціонерним товариством "Укрнафта" та Приватною компанією "Регал Петролеум Корпорейшн Лімітед" та від 29.12.2011р. №259 "Про встановлення ціни на товарний природний газ власного видобутку, видобутий відповідно до договору спільної діяльності від 21.12.2000р. №5/56, укладеного між Відкритим акціонерним товариством "Укрнафта" і Товариством з обмеженою відповідальністю "Надра-Інвест".

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30.01.2014р. постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 17.12.2013р. було скасовано, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.10.2013р. у справі №2а-4029/12/2670 залишено в силі.

Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.10.2013р. у справі №2а-4029/12/2670.

За результатами розгляду вказаної заяви Окружним адміністративним судом міста Києва було винесено постанову від 16.05.2014р. (том справи - 2, аркуші справи - 223-228), якою заяву Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.10.2013р. у справі №2а-4029/12/2670 було задоволено, вказану постанову суду скасовано. Задоволено повністю адміністративний позов, визнано протиправними та скасовано з дати прийняття постанови НКРЕ від 29.12.2011р. №258 та від 29.12.2011р. №259. Присуджено до стягнення з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" 36,54 грн. судового збору.

Вже на стадії апеляційного перегляду рішення Господарського суду міста Києва у справі №5011-71/10036-2012 відповідач подав колегії суддів клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.05.2014р. у справі №2а-4029/12/2670 за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Надра-Інвест", Приватна компанія "Регал Петролеум Корпорейшн Лімітед" (Regal Petroleum Corporation Limited), Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання протиправними та скасування постанов №258 від 29.12.2011р., №259 від 29.12.2011р.

Вказане клопотання було задоволено судом і ухвалою від 26.06.2014р., на підставі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, провадження у справі було зупинено до набрання законної сили постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.05.2014р. у справі №2а-4029/12/2670.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.08.2014р. у справі № 2а-409/12/2670, залишеною без змін постановою Вищого адміністративного суду України від 07.10.2014р., зокрема, було визнано протиправними та скасовано з дати прийняття постанови НКРЕ №258 від 29.12.2011р. «Про встановлення ціни на товарний природний газ власного видобутку, видобутий відповідно до договору Спільної діяльності від 20 липня 2004 року №35/809-СД» та №259 від 29.12.2011р. «Про встановлення ціни на товарний природний газ власного видобутку, видобутий відповідно до договору Спільної діяльності від 21 грудня 2000 року №5/56».

В своїх поясненнях відповідач наголошував на тому, що позивач визначив ціну спірного договору на підставі постанови НКРЕ від 29.12.2011р. №259, яка в судовому порядку визнана протиправною та скасована. Інших постанов, якими б встановлювалась ціна на газ, видобутий у 2012 році, НКРЕ не приймала. З урахуванням наведеного відповідач вважає, що в даному випадку відсутнє погодження такої істотної умови договору, як його ціна.

Однак, при цьому суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Дійсно, предметом спірного Договору постачання протягом 2012 року товарного природного газу власного видобутку для потреб населення.

Водночас, в п.10.1 названого Договору передбачено, що останній діє в частині поставки газу з 01.01.2012р. до 31.12.2012р., а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного завершення покупцем.

Технологічною особливістю процесу видобування, транспортування та споживання природного газу є його безперервність. Документальне оформлення постачання та споживання природного газу здійснюється після фактичного споживання газу, як правило, у місяці наступному за місяцем споживання на підставі показань приладів обліку. Тобто, природний газ, видобутий відповідачем у 2012 році, був протранспортований та спожитий населенням у 2012 році. Укладення Договору поставки протягом 2012 року товарного природного газу власного видобутку для потреб населення у редакції, запропонованій позивачем в листі №6-3292/1-12 від 05.06.2012р., адресованому відповідачу, по суті є оформленням відносин сторін, які фактично склались між ними протягом 2012 року, що допускається нормами ч.3 ст. 631 Цивільного кодексу України, згідно з якою сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Протягом періоду фактичної поставки природного газу, а також на момент прийняття оскаржуваного відповідачем рішення Господарського суду міста Києва від 09.04.2014р. у даній справі постанова НКРЕ №259 від 29.12.2011р., на яку посилається відповідач, була чинною, а тому правові підстави для скасування вказаного судового рішення саме у зв'язку з нечинністю постанови НКРЕ №259 від 29.12.2011р. відсутні.

Виходячи з вищезгаданих положень ст. ст. 10, 22 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" та постанови Кабінету Міністрів України №1729 від 27.12.2001р. "Про забезпечення споживачів природним газом" відповідач був зобов'язаний передати (здійснити продаж) природний газ власного видобутку 2012 року позивачу з метою його подальшої реалізації для потреб населення. Однак відповідач відмовився від укладання з позивачем Договору, чим порушив названі правові норми.

Водночас, навіть якщо прийняти до уваги судові рішення в адміністративній справі №2а-409/12/2670, на які посилається відповідач, то вказані рішення не спростовують того факту, що запропонований позивачем проект Договору, а саме п.4.1, містить конкретну ціну природного газу: 928,00 грн. без ПДВ за 1000 кубічних метрів, крім того ПДВ - 185,60 грн., разом з ПДВ - 1 113,60 грн.

Наведеним спростовуються доводи відповідача про те, що спірний Договір не містить такої істотної умови, як ціна.

Також необхідно зазначити, що відповідно до п.4.2 спірного Договору ціна на газ, вказана в п.4.1 цього договору, визначена на день його підписання і може бути змінена у разі прийняття уповноваженими органами відповідних нормативних актів. У разі зміни ціни сторони оформляють додаткову угоду до цього Договору і в разі необхідності здійснюють перерахунок за отриманий природний газ за новими цінами.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про необґрунтованість посилання відповідача щодо необхідності отримання ним ліцензії згідно з ч.1 ст. 6 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", яка передбачає, що діяльність, пов'язана з транспортуванням та розподілом трубопроводами, постачанням за регульованим та нерегульованим тарифами, зберіганням природного газу в обсязі, що перевищує рівень, установлений ліцензійними умовами, продажем за закупівельними цінами суб'єктам господарювання, визначеним статтею 10 цього Закону, природного газу власного видобутку в обсязі, що перевищує рівень, установлений ліцензійними умовами, провадиться за умови отримання відповідної ліцензії, крім діяльності інвесторів - учасників угод про розподіл продукції, укладених згідно із Законом України "Про угоди про розподіл продукції", на яких вимога щодо отримання таких ліцензій не поширюється.

Ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції не доведено, що діяльність відповідача підлягає обов'язковому ліцензуванню на підставі ч.1 ст. 6 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу".

Решта заперечень відповідача проти позову є необгрунтованими, документально непідтвердженими та такими, що не спростовують висновків місцевого господарського суду.

Підсумовуючи викладені обставини в їх сукупності, колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом в тому, що положеннями ст. ст. 10, 22 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" визначено обов'язок відповідача, як господарського товариства, 50% та більше акцій якого перебуває у статутному фонді іншого господарського товариства, контрольним пакетом акцій якого володіє держава (ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» - позивач) і який є особою, уповноваженою за договором про спільну діяльність №5/56 від 21.12.2000р., укладати з позивачем, як суб'єктом, уповноваженим Кабінетом Міністрів України на формування ресурсу природного газу для задоволення потреб населення, договори (угоди) з реалізації природного газу для задоволення потреб населення за закупівельними цінами.

За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з ст. 187 Господарського кодексу України день набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

В ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

Згідно зі ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

З вищенаведеного слідує, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки. Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами, в тому числі подавати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування обставин, викладених в позові.

Згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

За результатами перегляду справи апеляційний суд дійшов висновку про те, що рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а також з повним і всебічним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, тоді як доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Зважаючи на відмову в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за її подання покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-34, 43, 49, 77, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 09.04.2014р. у справі №5011-71/10036-2012 - без змін.

2. Матеріали справи №5011-71/10036-2012 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому законом порядку та строки.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

М.М. Новіков