ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16 червня 2015 р. Справа № 918/437/15

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого - судді Торчинюка В.Г., розглянувши матеріали справи

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"

до відповідача: Приватного підприємства "Деметра"

про стягнення заборгованості в сумі 43 232 грн. 55 коп.

В засіданні приймали участь:

від позивача: Дзюбак Є.Ф. за довіреністю від 14 травня 2015 року № 360;

від відповідача: не з'явився.

В судовому засіданні 16 червня 2015 року, відповідно до статті 85 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" звернувся до господарського суду Рівненської області з позовною заявою до відповідача Приватного підприємства "Деметра", в якій просив суд стягнути заборгованість в сумі 43 232 грн. 55 коп. з яких: 26 153 грн. 68 коп. основна сума боргу, 4 780 грн. 20 коп. пеня, 9 438 грн. 37 коп. інфляційні втрати, 1 029 грн. 54 коп. 3 процента річних, 1 830 грн. 76 коп. 7 % штрафу.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 6 травня 2015 року порушено провадження у справі № 918/437/15, розгляд якої було призначено на 19 травня 2015 року.

Ухвалою суду від 19 травня 2015 року розгляд справи відкладено на 2 червня 2015 року.

Ухвалою суду від 2 червня 2015 року розгляд справи відкладено на 16 червня 2015 року.

10 червня 2015 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду уповноважений представник позивача подав супровідний лист в додатках до якого надав суду частину документів, які витребовувалися ухвалою суду від 6 травня 2015 року.

Представник позивача в судовому засіданні 16 червня 2015 року підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві, наполягав на їх задоволенні.

У призначені судові засідання 19 травня 2015 року, 2 червня 2015 року та 16 червня 2015 року відповідач не забезпечив явку свого уповноваженого представника, витребуваних судом документів не надав, будь-яких обґрунтованих заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи із зазначенням підстав щодо своєї неявки не направив.

Відповідно до статті 64 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Ухвали суду про порушення провадження у даній справі від 19 травня 2015 року та про відкладення розгляду справи від 2 червня 2015 року та 16 червня 2015 року були надіслані відповідачу за адресою, вказаною у позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а саме: 35154, Рівненська область, Млинівський район, село Бокійма. Факт отримання Підприємством вищезазначених судових документів підтверджується наявними у матеріалах справи повідомленнями про вручення відповідних поштових відправлень з підписом уповноваженої особи відповідача (а.с. 113, 118, 124).

Отже, за змістом вищезазначеної норми Приватне підприємство "Деметра" завчасно та належним чином було повідомлене про місце, дату та час судового засідання, крім того, останній надавалося достатньо часу для подання відзиву на позовну заяву, письмових пояснень та додаткових документів.

Аналогічна правова позиція міститься в пункті 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" яким роз'яснено, що за змістом цієї норми (статті 64 ГПК України), зокрема, у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та відповідно до статті 75 ГПК України здійснює її розгляд за наявними матеріалами без участі відповідача.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

7 жовтня 2013 року між Публічним акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України" в особі філії "Дубенський комбінат хлібопродуктів" (надалі - зерновий склад) та Приватним підприємством "Деметра" (надалі - поклажодавець) був укладений договір складського зберігання зерна № 44 (надалі - договір, а.с. 12-17), відповідно до якого поклажодавець зобов'язується передати, а зерновий склад зобов'язується прийняти на зберігання зерно (зернові, зернобобові, олійні культури) врожаю 2012 - 2013, (надалі - зерно), надавати додаткові послуги, відповідно до додатку 1, що є невід'ємною частиною даного договору та в установлений строк повернути їх поклажодавцю або особі, зазначеній ним як одержувач, відповідно до якісних показників, передбачених цим договором (пункт 1.1 договору).

Відповідно до пункту 1.5 договору, фактичні обсяги Зерна, що передаються на зберігання зерновому складу можуть бути визначені лише при безпосередній передачі його на зберігання при оформленні складського документа.

Пунктами 3.1, 3.4 договору встановлено, що приймання зерна здійснюється згідно з вимогами Інструкції, діючими державними стандартами для кожного конкретного виду зерна. Вид, кількість і якість прийнятого на зберігання Зерна зазначається в складському документі.

Згідно із пунктом 4.1 договору зерновий склад зобов'язаний прийняти від поклажодавця на зберігання зерно, зазначене в пункті 1.4 цього договору, фактичної якості, у відповідності з діючими в Україні державними стандартами, надати послуги зберігання у повному обсязі та здійснити відпуск зерна поклажодавцю згідно з умовами даного договору.

Як передбачають пункти 4.3.2, 4.3 договору, поклажодавець зобов'язаний своєчасно розрахуватись за надані послуги.

Відповідно до пункту 5.4 договору, зерновий склад зобов'язаний щомісяця до 3 (третього) числа наступного за звітним місяця надати поклажодавцю Акт наданих послуг та виставити рахунок для оплати послуг, що надані зерновим складом. Плата за сушіння, очищення Зерна проводиться згідно з актами надання послуг, що складені на підставі актів на сушіння, очищення, а за відвантаження та переоформлення - за фактичну кількість відвантаженого та переоформленого зерна (пункт 5.5. договору).

Пунктом 5.6 договору встановлено, що оплата послуг, що надані зерновим складом зі зберігання, відвантаження, переоформлення зерна, а також додаткових послуг, повинні бути оплачені поклажодавцем протягом 3-х робочих днів з дня одержання виставленого Зерновим складом рахунку.

Згідно пункту 7.1 договору, зерно передається на зберігання протягом строку дії договору, але не пізніше ніж до 31 травня 2014 року. Строк зберігання зерна обчислюється з календарного дня надходження його на зерновий склад або з календарного дня переоформлення зерна третьою особою на користь поклажодавця і обраховується календарними днями (пункт 7.2. договору).

Даний договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до 30 червня 2014 року, а в частині розрахунків - до повного виконання умов цього договору (пункт 12.1 договору).

Договір підписаний директором Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" в особі філії ПАТ "ДПЗКУ" "Дубенський комбінат хлібопродуктів" Ярощуком А.А. та директором Приватного підприємства "Деметра" Стельмащуком О.П. і скріплений відбитками печаток зазначених юридичних осіб.

Статтею 204 ЦК України презумується правомірність правочину.

На час розгляду справи доказів недійсності чи розірвання договору складського зберігання зерна від 7 жовтня 2013 року № 44, зокрема відповідних судових рішень з цього приводу, господарському суду не надано.

Окрім того, Додатком 1 до договору складського зберігання зерна від 7 жовтня 2013 року № 44 сторони погодили перелік та вартість послуг зернового складу.

Судом встановлено, що в період з 26 листопада 2013 року до 29 листопад 2013 року, 16 грудня 2013 року до 17 грудня 2013 року та 23 грудня 2013 року до 24 грудня 2013 року згідно до товарно-транспортних накладних зерновий склад прийняв від відповідача зерно кукурудзи 3 класу урожаю 2013 року, вагою 702 530 кг. (а.с. 19 - 40).

Відповідно до пункту 1.5 та 4.1.14 договору, зерновим складом поклажодавцю було видано реєстр накладних із зазначенням фактичної кількості в фізичній вазі, якості зерна, що підтверджується складськими квитанціями на зерно:

- від 27 листопада 2013 року № 476, серія АФ № 987193, вага 97 584 кг.;

- від 28 листопада 2013 року № 479, серія АФ № 987196, вага 66 226 кг.;

- від 29 листопада 2013 року № 481, серія АФ № 987198, вага 282 324 кг.;

- від 2 грудня 2013 року № 482, серія АФ № 987199, вага 69 432 кг.;

- від 17 грудня 2013 року № 492, серія АФ № 987209, вага 59 720 кг.;

- від 18 грудня 2012 року № 494, серія АФ № 987211, вага 29 036 кг.;

- від 24 грудня 2013 року № 502, серія АФ № 987212, вага 58741 кг.;

- від 25 грудня 2013 року № 507, серія АФ № 987223, вага 29 909 кг.

Позивач надав послуги зі зберігання зерна кукурудзи у кількості 692 972 кг.,

На виконання пункту 5.4 договору позивач надав відповідачу: Акт виконаних робіт від 30 листопада 2013 року № 224 на загальну суму 20 231 грн. 16 коп.; Акт виконаних робіт від 31 грудня 2013 року № 264 на загальну суму 5 922 грн. 52 коп. та рахунки: від 30 листопада 2013 року № 228 та від 31 грудня 2013 року № 274 на загальну суму 26 153 грн. 68 коп.

З зазначеного вище, суд вбачає, що позивач виконав належним чином покладені на останнього зобов'язання згідно договору, окрім того відповідач підписуючи та скріплюючи печаткою Акти виконаних робіт, підтвердив належне виконання позивачем своїх обов'язків за договором.

Також, матеріали справи містять акти звірки взаєморозрахунків підписані та скріплені печатками між зерновим складом та поклажодавцем, з яких вбачається, що відповідач визнає основну суму боргу.

Судом встановлено, що відповідач отримав рахунки 30 листопада 2013 року та 31 грудня 2013 року, отже зобов'язаний був їх оплатити протягом 3-х робочих днів, а саме: до 4 грудня 2013 року та до 4 січня 2014 року.

Однак, станом на день розгляду даного спору відповідач оплату за надані послуги у розмірі 26 153 грн. 68 коп. не провів.

З метою досудового врегулювання спору, позивач неодноразово звертався до відповідача з претензіями від 21 серпня 2013 року № 258 та 16 жовтня 2013 року № 276.

Відповідно до пункту 11.5 договору, сторона яка отримала претензію, зобов'язана протягом 10 днів з дня її отримання надати свої пропозиції щодо врегулювання порушених у претензії питань.

Проте, матеріали справи не містять доказів розгляду претензій, які були надіслані відповідачу.

Як свідчать матеріали справи, станом на день розгляду спору заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги становить 26 153 грн. 68 коп.

Статтею 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частиною 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Статтею 946 ЦК України встановлено, що плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).

Згідно статті 193 Господарського кодексу України та статтей 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов'язань або їх зміна не допускається.

Враховуючи те, що сума основного боргу за договором від 7 жовтня 2013 року № 44, яка складає 26 153 грн. 68 коп., підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, не оспорюється відповідачем, і останній на момент прийняття рішення не надав документів, які б могли свідчити про погашення даної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість та законність вимог Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" про стягнення з Приватного підприємства "Деметра" зазначеної суми, у зв'язку з чим даний позов у цій частині підлягає задоволенню.

Крім того, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем покладеного на нього обов'язку щодо своєчасної оплати вартості наданих йому послуг позивач покликаючись на частину 2 статті 231 ГК України нарахував Приватному підприємству "Деметра" 4 780 грн. 20 коп. пені, з яких: 3 702 грн. 30 коп. - пеня, нарахована з 4 грудня 2013 року по 5 червня 2015 року на суму основного боргу в розмірі 20 231 грн. 16 коп. та 1 077 грн. 90 коп. - пеня, нарахована з 13 січня 2014 року по 5 червня 2015 року на суму основного боргу в розмірі 5 922 грн. 52 коп. та 1 830 грн. 76 коп. 7 % штрафу.

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 6 червня 2011 року № 593 "Про внесення зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11 серпня 2010 року № 764" установлено, що 100 відсотків акцій Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України", які випускаються на величину його капіталу, залишаються у державній власності до прийняття окремого рішення Кабінету Міністрів України.

Судом встановлено, що позивач є суб'єктом господарювання державного сектора економіки відповідно до частини 2 статті 22 ГК України.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов'язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно частини 2 статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

З урахуванням зазначених вище норм Законодавства України суд зазначає, що нарахування пені та штрафу можливо виключно при умові передбачених таких нарахувань договором або чинним законодавством України.

Відповідно до пункту 6.1 договору у разі не виконання або неналежного виконання умов цього договору сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України та умов даного договору.

У відповідності до абзацу 3 частини 2 статті 231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Суд зазначає, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, застосовується за допущене прострочення виконання лише не грошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Аналогічна правова позиція знайшла своє відображення в пункті 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

Як свідчать матеріали справи, предметом спору є стягнення грошової суми за надані послуги згідно договору, тобто предметом спору є грошові зобов'язання.

Відтак, враховуючи вищезазначене та те, що договором не передбачено стягнення пені, а чинні норми законодавства України передбачають стягнення пені виключно за порушення не грошових зобов'язань, тому нарахування позивачем відповідачу 4 780 грн. 20 коп. неустойки, з яких: 3 702 грн. 30 коп. - пеня, нарахована з 4 грудня 2013 року по 5 червня 2015 року на суму основного боргу в розмірі 20 231 грн. 16 коп. та 1 077 грн. 90 коп. - пеня, нарахована з 13 січня 2014 року по 5 червня 2015 року на суму основного боргу в розмірі 5 922 грн. 52 коп. та 1 830 грн. 76 коп. 7 % штрафу є неправомірними, тому в позові у цій частині слід відмовити.

Також на підставі статті 625 ЦК України позивач просив суд стягнути з підприємства три проценти річних в сумі 1 029 грн. 54 коп., з яких: 811 грн. 46 коп. - три проценти річних, нараховані з 4 грудня 2013 року по 5 квітня 2015 року на суму основного боргу в розмірі 20 231 грн. 16 коп., 218 грн. 08 коп. - три проценти річних, нараховані з 13 січня 2014 року по 05 квітня 2015 року на суму основного боргу в розмірі 5 922 грн. 52 коп. та інфляційних втрати в розмірі 9 438 грн. 37 коп., з яких: 7 332 грн. 10 коп. - три проценти річних, нараховані з 4 грудня 2013 року по 5 квітня 2015 року на суму основного боргу в розмірі 20 231 грн. 16 коп. та 2 106 грн. 27 коп. - три проценти річних, нараховані з 13 січня 2014 року по 05 квітня 2015 року на суму основного боргу в розмірі 5 922 грн. 52 коп.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки заявлений до стягнення розмір трьох процентів річних та інфляційних втрат є арифметично вірними, відповідає вимогам чинного законодавства, позовні вимоги про стягнення з відповідача вказаних сум підлягають задоволенню в повному обсязі.

За частиною 1 статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору у спорах, що виникають при виконанні договорів, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Оскільки, позов задоволено частково, на відповідача покладаються судові витрати у розмірі 1 547 грн. 66 коп., пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Деметра" 35154, Рівненська область, Млинівський район, село Бокійма, ідентифікаційний код: 32631554) на користь Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (01033, місто Київ, вулиця Саксаганського, 1, ідентифікаційний код: 37243279) 26 153 (двадцять шість тисяч сто п'ятдесят три) грн. 68 коп. основного боргу, 9 438 (дев'ять тисяч чотириста тридцять вісім) грн. 37 коп. інфляційних втрат, 1 830 (одна тисяча вісімсот тридцять) грн. 76 коп. три проценти річних та 1 547 (одна тисяча п'ятсот сорок сім) грн. 66 коп. судового збору.

4. В частині стягнення 4 780 грн. 20 коп. пені та 1 830 грн. 76 коп. 7% штрафу відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено "19" червня 2015 року

Суддя Торчинюк В.Г.