КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2015 р. Справа№ 911/3635/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Лобаня О.І.

суддів: Федорчука Р.В.

Майданевича А.Г.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 17.06.2015 року,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Візит» на рішення господарського суду Київської області від 24.09.2014 року

у справі № 911/3635/14 (суддя Заєць Д.Г.)

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до товариства з обмеженою відповідальністю «Візит»

про стягнення 59 816,91 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Київської області від 24.09.2014 року по справі № 911/3635/14 позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Візит» про стягнення 59 816,91 грн. - задоволені в повному обсязі. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Візит» на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 53 105,20 грн. заборгованості, 824,95 грн. 3% річних, 5 886,76 грн. інфляційних втрат та 1827,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду від 24.09.2014 року ТОВ «Візит» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Київської області від 24.09.2014 року у справі № 911/3635/14 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Також, скаржник просив поновити строк на подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Київської області від 24.09.2014 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.10.2014 року відновлено скаржнику строк для подання апеляційної скарги, апеляційну скаргу ТОВ «Візит» на рішення господарського суду Київської області від 24.09.2014 року у справі № 911/3635/14 прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.11.2014 року апеляційним господарським судом призначено у справі № 911/3635/14 комплексну судово-технічну та почеркознавчу експертизу документів а також зупинено провадження у даній справі до отримання висновку експертизи.

Проте, у зв'язку з відсутністю оплати за проведення призначеної судової експертизи та ненаданням на вимогу суду та експерта оригіналів договору поставки № 1 від 03.01.2014 року, видаткової накладної № 10/01 від 10.01.2014 року та інших витребуваних документів, призначена судова експертиза проведена не була.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 18.05.2015 року провадження по справі № 911/3635/14 поновлено та призначено до розгляду за участю уповноважених представників сторін.

У судових засіданнях 12.11.2014 року та 19.11.2014 року представники ТОВ «Візит» надали суду свої пояснення по справі в яких підтримали подану апеляційну скаргу у повному обсязі на підставі доводів зазначених у ній та просили суд апеляційної інстанції скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення суду яким у задоволенні позову відмовити. При цьому, представники скаржника у судові засідання 03.06.2015 року та 17.06.2015 року не з'явились про день та час розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином на підтвердження чого в матеріалах справи містяться повідомлення про вручення поштового відправлення. Про причини неявки скаржник суд не повідомив.

Представник фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 у судових засідання 03.06.2015 року та 17.06.2015 року також надав суду свої пояснення по справі в яких заперечив проти поданої апеляційної скарги. Представник позивача вважає подану апеляційну скаргу відповідача безпідставною та необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції законним та таким що винесене без порушень норм матеріального та процесуального права, позивач просить суд апеляційної інстанції залишити оскаржуване рішення суду без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. При цьому, представником було надано суду апеляційної інстанції для огляду оригінали договору поставки № 1 від 03.01.2014 року та видаткової накладної № 10/01 від 10.01.2014 року. Крім того, представник позивача зазначив що ТОВ «Візит» укладало аналогічні договори з іншими особами по яких вже прийняті судові рішення про стягнення з ТОВ «Візит» заборгованості, тобто сформована судова практика.

Враховуючи викладене, заслухавши думку представника позивача, який просив суд апеляційної інстанції розглядати справу без участі відповідача, оскільки на думку позивача, відповідач, навмисно затягує розгляд справи та повторно не з'являється на виклик суду, колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ст. 75 ГПК України вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки ТОВ «Візит» про дату та місце розгляду справи було повідомлене належним чином, участь представників відповідача у судовому засіданні 03.06.2015 року та 17.06.2015 року, судом обов'язковою не визнавалась, клопотань про відкладення розгляду справи та витребування письмових доказів не надходило. В матеріалах справи міститься достатньо доказів для прийняття рішення по справі.

Крім того, у відповідності до ч.2 ст. 102 ГПК України суд апеляційної інстанції у відповідності до ч. 3 ст. 69 ГПК України за клопотанням сторін вже продовжував строк розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду.

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, що з'явились у судове засідання, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

Між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (за договором - постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Візит» (за договором - покупець) 3 січня 2014 року укладено договір поставки за №1.

Пунктом 1.1 договору встановлено, що постачальник передає, а покупець приймає у власність і зобов'язується оплатити товар в кількості відповідно до накладних, які є невід'ємною частиною даного договору.

Згідно пункту 2.2 договору датою поставки товару по даному договору є день передачі вищезазначеного товару.

Пунктом 4.3 договору передбачено, що оплата за товар покупцем здійснюється протягом 30 календарних днів після поставки товару, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Згідно пункту 6.1 договору даний договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2014 року.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 53105,20 грн., що підтверджується видатковою накладною за №10/01 від 10 січня 2014 року.

Як зазначає позивач, він належним чином виконав умови договору та поставив відповідачу товар у відповідності до у мов договору. Проте, відповідач свої зобов'язання за укладеним договором не виконав грошові кошти за отриманий товар не сплатив, в результаті чого за ним утворилась заборгованість в розмірі 53105,20 грн. Додатково, за прострочення виконання зобов'язання позивач нарахував інфляційні втрати в розмірі 5886,76 грн. та 3% річних в розмірі 824,95 грн.

У зв'язку з порушенням зі сторони відповідача своїх зобов'язань, позивач звернувся до господарського суду Київської області з позовом до ТОВ «Візит про стягнення 59816,91 грн.

Як зазначалося вище, рішенням господарського суду Київської області від 24.09.2014 року по справі № 911/3635/14 позовні вимоги ФОП ОСОБА_2 до ТОВ «Візит» про стягнення 59 816,91 грн. - задоволені в повному обсязі. Стягнуто з відповідача на користь позивача 53 105,20 грн. заборгованості, 824,95 грн. 3% річних, 5 886,76 грн. інфляційних втрат та 1827,00 грн. судового збору.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Пункт 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Частиною 7 статті 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів. Згідно п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Нормами статті 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів до нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач у повному обсязі виконав прийняті за договором зобов'язання, та поставив відповідачу товар на загальну суму 53105,20 грн., що підтверджується наявною у матеріалах справи видатковою накладною № 10/01 від 10.01.2014 року, оригінал якої оглянутий колегією суддів у судовому засіданні, який відповідач прийняв та не розрахувався. На час звернення позивача з даним позовом, заборгованість відповідача становила 53105,20 грн.

Доказів оплати за поставлений товар відповідачем, ні під час розгляду справи у суді першої інстанції, ні під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не надано, а тому, враховуючи строки оплати встановлені договором поставки, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що у відповідача перед позивачем існує заборгованість у розмірі 53105,20 грн., яка не погашена.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, судова колегія апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що сума заборгованості відповідача у розмірі 53105,20 грн. виникла по договору поставки № 1 від 03.01.2014 року. Зазначена заборгованість відповідає фактичним обставинам та підтверджена матеріалами справи а тому, підлягає стягненню.

Крім основного боргу, позивач також просить суд стягнути з відповідача 3% річних у сумі 824,95 грн. та інфляційні втрати у сумі 5886,76 грн.

Відповідно до ч.1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, здійснивши перевірку правильності нарахування та розрахунку 3% річних та інфляційних втрат судова колегія апеляційного господарського суду вважає його обґрунтованим та арифметично вірним, а тому колегія погоджується з висновками місцевого господарського суду про стягнення з відповідача 3% річних у сумі 824,95 грн. та інфляційні втрати у сумі 5886,76 грн.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції при прийнятті рішення дійшов правильного висновку по справі та задовольнив позов. Позивачем, як під час розгляду справи у суді першої інстанції так і під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції належним чином доведене порушення його прав зі сторони відповідача.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції правомірно задовольнив позов та стягнув з відповідача на користь позивача 53 105,20 грн. заборгованості, 824,95 грн. 3% річних, 5 886,76 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції відповідачем не було подано належних та переконливих доказів в заперечення заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі відповідача на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Київської області від 24.09.2014 року, прийняте після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Візит» слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду Київської області від 24.09.2014 року залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Візит» на рішення господарського суду Київської області від 24.09.2014 року у справі № 911/3635/14 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Київської області від 24.09.2014 року у справі № 911/3635/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/3635/14 повернути до господарського суду Київської області.

Головуючий суддя О.І. Лобань

Судді Р.В. Федорчук

А.Г. Майданевич

Дата підписання 22.06.2015 року