КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2015 р. Справа№ 910/27148/14

Київський апеляційний господарський суд у складі ко легії суддів:

головуючого: Власова Ю.Л.

суддів: Хрипуна О.О.

Станіка С.Р.

при секретарі судового засідання Вага В.В.

за участю представників:

від позивача: Пінчук-Ніколайчук Ю.В., Галков І.О.

від відповідача: Полєжаєва К.О.

від третьої особи: не з'явились,

розглянувши апеляційну скаргу Фірми "Т.М.М." Товариство з обмеженою відповідальністю на рішення господарського суду міста Києва від 03.02.2015р. у справі №910/27148/14 (суддя Борисенко І.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мега Торг Лтд"

до Фірми "Т.М.М." Товариство з обмеженою відповідальністю,

третя особа Відділ державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві

про стягнення 47194,20 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до місцевого господарського суду з позовом до Відповідача про стягнення 3% річних в сумі 10477,23 грн. та інфляційних втрат в сумі 36746,97 грн. за період з 14.05.2013р. по 18.08.2014р.

Рішенням господарського суду міста Києва №910/27148/14 від 03.02.2015р. позовні вимоги задоволено повністю.

Рішення мотивовано тим, що наявність грошового зобов'язання Відповідача, що виникло за договором фінансового лізингу № 805/04/2007 від 25.04.2007р. по сплаті лізингових платежів до квітня 2013р. в сумі 275125,46 грн. підтверджується рішенням господарського суду м. Києва від 05.06.2013р. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України оскільки, право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу. Разом з тим, 05.12.2013р. між Позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" укладено договір уступки права вимоги, за яким Товариство з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" передало, а Позивач прийняв на себе право вимоги виконання зобов'язання, яке виникло на підставі договору фінансового лізингу №805/04/2007 від 25.04.2007р. Проте, спірне грошове зобов'язання Відповідача у розмірі 286354,01 грн. (з листопада 2012 року по квітень 2013 року) було зараховано на рахунок Позивача лише 18.08.2014р. Отже, Відповідач зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми на користь Позивача, оскільки прострочив виконання грошового зобов'язання.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого суду та відмовити в позові.

Апеляційна скарга мотивована тим, що інфляційні нарахування та нарахування 3% річних на заборгованість можуть здійснюватись на загальних підставах відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України з дня, наступного за днем набрання законної сили відповідним судовим рішенням. В рішенні по справі №910/9546/13 не зазначено період, за який здійснено розрахунок стягнення сум інфляційних нарахувань і процентів річних від простроченої суми, рішення по зазначеній справі було виконане 30.05.2014р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.03.2015р. прийнято апеляційну скаргу до провадження колегією суддів, розгляд скарги призначено на 06.04.2015р.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2015р. у справі №910/27148/14 призначено повторний автоматичний розподіл справи, яким справу №910/27148/14 за апеляційною скаргою Відповідача передано на розгляд колегії суддів у складі: Власова Ю.Л. (головуючий), Корсакової Г.В., Станіка С.Р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.04.2015р. справу №910/27148/14 за апеляційною скаргою Відповідача прийнято до провадження колегією суддів, розгляд скарги призначено на 12.05.2015р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.05.2015р. відкладено розгляд справи на 26.05.2015р.

В судовому засіданні 26.05.2015р. відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України оголошувалась перерва до 09.06.2015р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.06.2015р. відкладено розгляд справи на 23.06.2015р.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2015р. справу №910/27148/14 за апеляційною скаргою Відповідача передано на розгляд колегії суддів у складі: Власова Ю.Л. (головуючий), Станіка С.Р., Хрипуна О.О.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, суд встановив:

25.04.2007р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» та Відповідачем був укладений договір фінансового лізингу №805/04/2007, за умовами якого товариство з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» зобов'язався придбати в свою власність техніку в відповідності з встановленою Відповідачем специфікацією продавця, предметом лізингу є Екскаватор-навантажувач 3 СХ SM, № шасі буде встановлено в акті приймання-передачі майна, рік випуску 2007 рік.

Відповідно до п.2.3. договору вартість майна, що передається товариством з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» Відповідачу складає суму еквівалентну 254028,00 у.о., виражена в гривнях України.

Згідно з п.6.3. договору загальна сума лізингових платежів, що підлягають оплаті Відповідачем товариству з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» складає 324326,13 у.о., що включає ПДВ в розмірі 20% від суми, яка відносить до погашення вартості майна.

30.07.2009р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» та Відповідачем була укладена додаткова угода №805/04/2007/R, за умовами якої викладено в новій редакції графік внесення платежів.

На виконання умов договору товариство з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» передав Відповідачеві, а Відповідач прийняв Екскаватор-навантажувач 3 СХ SM у кількості 4 шт., загальною вартістю 1731579,70 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 05.06.2013р. у справі №910/9546/13 позов задоволено повністю, стягнуто з Відповідача на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» 275125,46 грн. заборгованості за лізинговими платежами, 9311,16 грн. неустойки, 1862,23 грн. 3 % річних, 55,16 грн. інфляційних втрат, 5732,00 грн. судового збору.

Як встановлено судом, під час розгляду справи №910/9546/13 на підставі видаткової накладної №РН-0000187 від 29.05.2007р. товариство з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» передав, а Відповідач прийняв предмет лізингу: Екскаватор-навантажувач 3 СХ SM. Однак Відповідач в обумовлений договором та додатком № 1 строк належним чином не виконав свої зобов'язання щодо сплати лізингових платежів (період оплати лізингових платежі з 67 по 71), внаслідок чого у останнього перед товариством з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» виникла заборгованість у розмірі 275125,46 грн., на підтвердження іншого суду не надано жодних доказів.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.04.2014р. апеляційну скаргу Відповідача на рішення господарського суду міста Києва від 05.06.2013р. по справі №910/9546/13 залишено без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 05.06.2013р. у справі №910/9546/13 залишено без змін. При цьому, судом зазначено, що місцевим господарським судом встановлено та доведено матеріалами справи наявність у Відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» лізингових платежів у період з листопада 2012 року по квітень 2013 року у розмірі 275125,46 грн. на підставі договору.

05.12.2013р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» та Позивачем був укладений договір відступлення права вимоги (заміна сторони в зобов'язанні) №222/11-2013, за умовами якого товариство з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» передало, а Позивач прийняв на себе право вимоги виконання зобов'язань, які виникли на підставі договору фінансового лізингу №805/04/2007 від 25.04.2007р.

Відповідно до п.1.2. договору за цим договором Позивач набув всі права та зобов'язання, які належать товариству з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» по відношенню до Відповідача, а саме, право вимоги від Відповідача належного виконання зобов'язань за договором лізингу, в тому числі оплати лізингових платежів, пені, штрафів, викупної вартості, інших платежів, що належать до сплати на підставі умов договору лізингу та законодавства України.

Згідно з п.2.2. договору товариство з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» письмово повідомляє Відповідача про відступлення права вимоги.

10.01.2014р. товариство з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» направило на адресу Відповідача повідомлення про відступлення права вимоги від 09.12.2013р.

30.05.2014р. з рахунка Відповідача здійснено перерахування грошових коштів на рахунок ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві з призначенням платежу «примусове списання коштів на підставі ст.1071 ЦК України та у відповідності до ст.5, 28, 41, 52 ЗУ «Про виконавче провадження» згідно наказу Господарського суду м. Києва №910/16245/13 від 18.04.2014, наказу Господарського суду м. Києва №910/9546/13 від 12.05.2014, наказу Господарського суду м. Києва №910/8843/13 від 10.02.2014, наказу Господарського суду м. Києва №910/9555/13 від 12.03.2014».

У серпні 2014р. вказані грошові кошти в сумі 292086,01 грн. були перераховані відділом державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві на рахунок Позивача, що підтверджується банківською випискою з рахунку Позивача.

02.06.2014р. постановою органу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції звільнено з-під арешту кошти боржника накладеного постановою державного виконавця про арешт коштів боржника №1210/3 від 16.05.2014р. в зв'язку з надходженням коштів від боржника на депозитний рахунок відділу державної виконавчої служби.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.06.2014р. у справі №910/9546/13 заяву Позивача про заміну стягувача як сторони виконавчого провадження на її правонаступника задоволено; здійснено заміну сторони у виконавчому провадженні (з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 12.05.2014р. у справі №910/9546/13) стягувача: товариство з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» на Позивача.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга Відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст.599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. Господарське зобов'язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду. До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п.7.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013р. №14 за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Згідно з ст.45 Закону України «Про виконавче провадження» грошові суми, стягнуті з боржника, зараховуються державним виконавцем на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби. За письмовою заявою стягувача - фізичної особи чи його представника (за наявності відповідних повноважень) стягнуті грошові суми можуть бути перераховані державним виконавцем на зазначений ним рахунок у банку або в іншій фінансовій установі чи надіслані на адресу стягувача поштовим переказом, що здійснюється за його рахунок, крім переказу аліментних сум. Стягувачу - юридичній особі стягнуті грошові суми перераховуються державним виконавцем у встановленому порядку на визначені стягувачем належні йому рахунки.

Відповідно до ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. У цьому випадку виконавчий документ надсилається до суду, який його видав. Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з п.11.1.6. Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999р. №74/5 забороняється державним виконавцям проводити видачу та переказ стягнутих ними сум стягувачам без зарахування на депозитний рахунок державної виконавчої служби.

Відповідно до п.1.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою, а згідно з пунктом 8.1 статті 8 цього Закону банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. При цьому порушення банком, що обслуговує платника (боржника), строку перерахування коштів до банку, який обслуговує кредитора, або несвоєчасне зарахування банками коштів на рахунок кредитора, в зв'язку з чим сталося прострочення виконання грошового зобов'язання, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання цього зобов'язання, однак надає боржникові право звернутися до банку, який його обслуговує, з вимогою щодо сплати пені відповідно до пункту 32.2 статті 32 названого Закону (див. також частину третю статті 343 ГК України).

Отже, чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з прийняттям судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків (даний висновок підтверджується постановою Вищого господарського суду України від 31.08.2011р. №16/587-22/430).

Якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

А тому не приймаються до уваги посилання Відповідача на те, що інфляційні нарахування та нарахування відсотків річних можуть здійснюватись з дня наступного за днем набрання законної сили відповідним судовим рішенням про стягнення заборгованості.

Разом з тим, виходячи з аналізу ст.599 Цивільного кодексу України та ст.202 Господарського кодексу України, нарахування інфляційних втрат та відсотків річних слід здійснювати до дня зарахування коштів на рахунок Позивача.

Враховуючи, викладене апеляційний суд погоджується с висновками місцевого суду, що позовні вимоги Позивача є обґрунтованими.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції згідно з ст.104 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.32-34, 36, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фірми "Т.М.М." Товариство з обмеженою відповідальністю на рішення господарського суду міста Києва від 03.02.2015р. у справі №910/27148/14 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2015р. у справі №910/27148/14 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 25.06.2015р.

Головуючий суддя Ю.Л. Власов

Судді О.О. Хрипун

С.Р. Станік