КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2015 р. Справа№ 910/2219/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Гаврилюка О.М.

Отрюха Б.В.

за участю представників сторін

від позивача: Шевчук В.В. - представник за дов. №22/1153-Д від 28.02.2014 року, Корчкова О.С. - представник за дов. №22/1153-Д від 28.02.2014року;

від відповідача: Голуб'ятникова Ю.А. - представник за дов. №130/03 від 05.06.2015року;

від третя особа: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк"

на рішення Господарського суду м. Києва від 25.03.2015 року

у справі № 910/2219/15-г (суддя: Пригунова А.Б. )

за позовом Служби безпеки України

до Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про зобов'язання виконати умови договору

ВСТАНОВИВ:

Служба безпеки України (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" (далі - відповідач), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - третя особа) про зобов'язання виконати умови договору № 1/4 від 26.03.2013 року на здійснення готівкового обслуговування шляхом зарахування грошових коштів у сумі 194905, 87 грн на рахунок Департаменту господарського забезпечення Служби безпеки України, відкритий в Головному управлінні Державної казначейської служби України.

Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем зобов'язань за вищевказаним договором щодо зарахування грошових коштів на рахунки позивача.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.03.2015 року у справі №910/2219/15-г позов Служби безпеки України задоволено. Зобов'язано Публічне акціонерне товариство "Брокбізнесбанк" виконати умови договору № 1/4 від 26.03.2013 року на здійснення готівкового обслуговування, шляхом зарахування грошових коштів у сумі 194 905,87 грн. на рахунок Департаменту господарського забезпечення Служби безпеки України, відкритий в Головному управлінні Державної казначейської служби України у м. Києві. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" , з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Служби безпеки України судовий збір у розмірі 1218, 00 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Брокбізнесбанк" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2015 року у справі №910/2219/15-г та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Крім того, скаржник зазначив, що починаючи з 10.06.2014 року відповідач не має право здійснювати банківську діяльність, а тому позовні вимоги СБУ суперечать діючому законодавству України, що регулює банківську діяльність в Україні.

Також, скаржник вказав, що позивач має право отримати грошові кошти виключно у порядку та на умовах передбачених законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та підзаконними актами до нього, відповідно до встановленого порядку (аналогічна позиція міститься в постанові ВГСУ №922/1405/14 від 20.11.2014 року.

Ухвалою Київського апеляційного Господарського суду від 28.04.2015 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" було прийнято до провадження.

Представник третьої особи у судове засідання 18.06.2015 року не з'явився. Про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням №12929130.

Крім того, враховуючи, що судом явка уповноважених представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалася, третя особа не скористалася належними їй процесуальними правами приймати участь в судовому засіданні 18.06.2015 року, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника третьої особи за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2015 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" - без задоволення, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 26.03.2013 року між Публічним акціонерним товариством "Брокбізнесбанк" та Службою безпеки України в особі Департаменту господарського забезпечення укладено договір № 1/4 (далі - договір), предметом якого відповідно до умов договору є зобов'язання відповідача здійснювати готівкове обслуговування позивача через рахунки 257 групи, що відкриті на ім'я Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві, зокрема, приймає від позивача готівкові кошти через каси банку з подальшим їх зарахуванням на відповідні реєстраційні рахунки.

Відповідно до п. 2.3. договору відповідач зобов'язаний належним чином виконувати умови договору, здійснювати приймання та видачу готівки відповідно до чинного законодавства України та нормативних актів Національного банку України.

Згідно п. 9.1., договір набуває чинності з дня його підписання і діє до 31.12.2013 року та регулює відносини сторін, що виникли з 03.01.2013 року; договір автоматично продовжується у разі відсутності заперечень сторін за 30 днів до закінчення строку його дії.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, з 20.02.2014 року до 28.02.2014 року Публічним акціонерним товариством "Брокбізнесбанк" було прийнято від позивача готівкові кошти у розмірі 194905, 87 грн, що підтверджується квитанціями № 7 від 20.02.2014 року, № 8 від 20.02.2014 року, № 2 від 24.02.2014 року, № 3 від 24.02.2014 року, № 4 від 24.02.2014 року, № 8 від 26.02.2014 року, № 9 від 26.02.2014 року, № 10 від 26.02.2014 року, № 1 від 28.02.2014 року, № 2 від 28.02.2014 року та № 3 від 28.02.2014 року.

Листом від 04.03.2014 року позивач просив Публічне акціонерне товариство "Брокбізнесбанк" повідомити про строки перерахування отриманих від позивача коштів в сумі 194 905, 87 грн.

Листом № 2375/005-04 від 17.03.2014 року Публічне акціонерне товариство "Брокбізнесбанк" повідомило Службу безпеки України про запровадження тимчасової адміністрації з 03.03.2014 року, у зв'язку з чим не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Листом № 19/Ф-3335 від 07.05.2014 року Служба безпеки України просила Публічне акціонерне товариство "Брокбізнесбанк" надати відповідь щодо термінів перерахування відповідачем державних коштів на реєстраційні рахунки Департаменту господарського забезпечення.

13.05.2014 року Публічне акціонерне товариство "Брокбізнесбанк" надало Службі безпеки України відповідь у формі листа № 5705/010-05 від 13.05.2014 року, за змістом якого діяльність Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" в період дії тимчасової адміністрації регулюється Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", відповідально до якого в період дії тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, у зв'язку з чим відповідач не може забезпечити повернення чи перерахування грошових коштів позивача.

Крім того, Публічним акціонерним товариством "Брокбізнесбанк" підписано наданий Службою безпеки України акт звірки проведених операції, з яким сума неперерахованих відповідачем коштів становить 194905, 87 грн.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, за своїми правовими ознаками договір № 1/4 від 26.03.2013 року є договором банківського рахунку, відносини за яким врегульовані главою 72 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно зі ст. 1067 Цивільного кодексу України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Статтею 1068 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, а також відповідальність суб'єктів переказу та загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами визначається Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".

Відповідно до с. 24.3. Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" прийняття документа на переказ готівки до виконання засвідчується підписом уповноваженої особи банку або іншої установи - учасника платіжної системи чи відповідним чином оформленою квитанцією.

Пунктами 8.2., 8.3. ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, яке міститься в документі на переказ готівки, протягом операційного часу в день надходження цього документа до банку. Банки та їх клієнти мають право обумовлювати в договорах інші, ніж встановлені в цьому пункті, строки переказу готівки.

Пунктом 1.17. Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011 р. № 174 встановлено, що за операціями з видачі готівки або приймання її для зарахування на відповідний рахунок із застосуванням платіжних пристроїв формується та роздруковується відповідний касовий документ (квитанція / чек банкомата, сліп) на паперовому носії, який видається клієнту.

У відповідності до п. 1.13 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, у разі здійснення касових операцій протягом операційного часу банк (філія, відділення) на касових документах проставляє поточну дату здійснення касової операції, а в післяопераційний час - поточну дату і час приймання документів або напис чи штамп "вечірня" або "післяопераційний час". Виконані протягом операційного часу касові операції відображаються в бухгалтерському обліку в цей самий операційний день, а в післяопераційний час - не пізніше наступного операційного дня.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Тож, враховуючи вищенаведене, Публічне акціонерне товариство "Брокбізнесбанк" зобов'язане було зарахувати отримані від позивача грошові кошти, відповідно, 20.20.2014 року, 24.02.2014 року, 26.2.2014 року та 28.02.2014 року.

28.02.2014 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 9 "Про виведення з ринку та здійснення тимчасової адміністрації", відповідно до якого на підставі постанови Правління Національного банку України від 28.02.2014 року № 107 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" до категорії неплатоспроможних", керуючись п. 2 ч. 5 ст. 12 та ст. 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" з ринку та запровадження в ньому тимчасової адміністрації на період з 03.03.2014 року до 02.06.2014 року.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд відзначає, що обов'язок здійснити зарахування грошових коштів на реєстраційні рахунки Департаменту господарського забезпечення Служби безпеки України виник у Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" до запровадження тимчасової адміністрації.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульовані Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що грошові кошти внесені через касу Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" 20.20.2014 року, 24.02.2014 року, 26.2.2014 року та 28.02.2014 року, з огляду на обов'язковість договірних зобов'язань, що встановлено ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, не вчинення відповідачем дій щодо зарахування таких коштів на реєстраційні рахунки Департаменту господарського забезпечення Служби безпеки України протягом операційного дня або не пізніше наступного операційного дня є порушенням умов договору № 1/4 від 26.03.2013 року, а також приписів Цивільного кодексу України.

Так, тимчасова адміністрація в Публічному акціонерному товаристві "Брокбізнесбанк" запроваджена 28.02.2014 року на період з 03.03.2014 року до 02.06.2014 року.

Виходячи з імперативних приписів чинного законодавства України, що регулює відносини у сфері банківського обслуговування, а також умов договору № 1/4 від 26.03.2013 року, станом на момент початку роботи тимчасової адміністрації, зобов'язання Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" щодо зарахування грошових коштів на рахунки позивача мали бути виконані останнім у повному обсязі.

Тобто, на момент запровадження у Публічному акціонерному товаристві "Брокбізнесбанк" тимчасової адміністрації договірні зобов'язання відповідачем вже були порушені (аналогічний висновком міститься в постанові Київського апеляційного господарського суду від 03.02.2015 року у справі № 909/455/14).

При цьому, колегія суддів відзначає, що відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 36 Законом України "Про систему гарантування вкладів" під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Водночас п. 5 ч. 6 ст. 36 Законом України "Про систему гарантування вкладів" передбачено, що вищевказані обмеження не поширюється на зобов'язання банку щодо здійснення операцій з переказу коштів фізичних та юридичних осіб, що надійшли на їхні рахунки, починаючи з наступного дня після запровадження процедури тимчасової адміністрації.

Тобто, запровадження у банку тимчасової адміністрації не звільняє останнього від виконання його договірних зобов'язань щодо зарахування коштів юридичних осіб.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне посилання скаржника, що позивач має право отримати грошові кошти виключно у порядку та на умовах передбачених законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та підзаконними актами до нього, відповідно до встановленого порядку.

При цьому, колегія суддів відзначає, що правова позиція висловлена в постанові Верховного суду України на яку посилається скаржник як на підставу для скасування спірного рішення, не може бути застосована судом, оскільки правовідносини в даних справах не є тотожними, зокрема зобов'язання є відмінними та виникли в різний часовий проміжок по відношенню до моменту введення тимчасової адміністрації.

Крім того, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне посилання скаржника, на відкликання банківської ліцензії Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" та, як наслідок, неможливість здійснювати банківської діяльності, зокрема, проведення операцій щодо зарахування грошових коштів на рахунки клієнта банку, з огляду на наступне.

За приписами ч.ч. 4, 5 ст. 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, повідомляє про це банк та надсилає рішення до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

У відповідності до п. 8 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" на виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює такі функції:8) здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Статтею 35 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно з ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальні законом до їх підсудності.

Зазначені положення Конституції України реалізовані у статті 15 Цивільного кодексу України, відповідно до якої кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також у статті 20 Господарського кодексу України, згідно з якою держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Реалізація цивільно-правового захисту відбувається шляхом усунення порушень цивільного права чи інтересу, покладення виконання обов'язку по відновленню порушеного права на порушника.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

При цьому, предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондується зі способами захисту права саме - заходами, які прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення.

Відповідно до п.п. 1, 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. З огляду на вимоги частини першої статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Тобто, судове рішення є правозахисним актом, що містить висновок щодо наявності або відсутності порушення прав та охоронюваних законом інтересів суб'єкта звернення.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника, що починаючи з 10.06.2014 року відповідач не має право здійснювати банківську діяльність, а тому позовні вимоги СБУ суперечать діючому законодавству України, що регулює банківську діяльність в Україні.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що прийняте господарським судом рішення відповідає ст. ст. 43, 85 Господарського процесуального кодексу України, вимогам щодо законності та обґрунтованості, підстав для скасування чи зміни рішення, в тому числі, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2015 року у справі №910/2219/15-г підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" - задоволенню не підлягають.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2015 року у справі №910/2219/15-г - залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/2219/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Гаврилюк

Б.В. Отрюх