КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2015 р. Справа№ 911/4764/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Гончарова С.А.

Шаптали Є.Ю.

за участю представників сторін:

від прокуратури: не з'явились

від відповідача-1: Сенько О.В. - дов. № 2-15/10 від 05.01.2015р.

від відповідача-2: Гаджук П.П. - дов. б/н від 25.12.2014р.

Олєйніков Є.В. - дов. б/н від 25.12.2014р.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства «Спартак» на рішення Господарського суду Київської області від 19.02.2015р.

у справі № 911/4764/14 (суддя Наріжний С.Ю.)

за позовом Заступника прокурора Київської області в інтересах держави

до Броварської міської ради Київської області (відповідач -1)

Приватного підприємства «Спартак» (відповідач -2)

про визнання недійсними пунктів рішень та визнання недійсними

договорів

В судовому засіданні 16.06.2015р. відповідно до ст. ст. 85, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2014р. Заступник прокурора Київської області звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Броварської міської ради (відповідач-1) та Приватного підприємства «Спартак» (відповідач-2) про визнання недійсними окремих пунктів рішень Броварської міської ради Київської області, а також визнання недійсними договору оренди земельної ділянки № 1190 від 24.03.2006р. та договорів про внесення змін до нього.

Позов обґрунтований тим, що при укладенні договору оренди землі №1190 від 24.03.2006р. не було затверджено проект землеустрою спірної земельної ділянки, чим порушено вимоги ст. 123 Земельного кодексу України, а також, всупереч ст. 15 Закону України «Про оренду землі», не зазначено цільового призначення земельної ділянки, оскільки, на думку прокурора, вказане у договорі цільове призначення: «землі комерційного використання», не передбачене законодавством України.

Рішенням Господарського суду Київської області від 19.02.2015р. у справі №911/4764/14 позов задоволено повністю.

Визнано недійсним п. 6.3. рішення Броварської міської ради Київської області № 892-43-04 від 26.01.2006р. «Про припинення права користування земельними ділянками, надання в оренду земельних ділянок, надання у постійне користування земельних ділянок, надання дозволів на виготовлення технічної документації по оформленню права користування земельними ділянками юридичним і фізичним особам та внесення змін до рішень Броварської міської ради».

Визнано недійсним п. 2.6. рішення Броварської міської ради Київської області № 923-44-04 від 23.02.2006р. «Про припинення права користування земельними ділянками, надання в оренду земельних ділянок, надання у постійне користування земельних ділянок, надання дозволів на виготовлення технічної документації по оформленню права користування земельними ділянками юридичним і фізичним особам та внесення змін до рішень Броварської міської ради».

Визнано недійсним п. 7.11. рішення Броварської міської ради Київської області № 56-03-06 від 09.12.2010р. «Про припинення права користування земельними ділянками, затвердження технічної документації із землеустрою щодо передачі в оренду та у постійне користування земельних ділянок, продовження термінів користування земельними ділянками, надання дозволів на складання технічної документації по оформленню права користування земельними ділянками юридичним і фізичним особам та внесення змін до рішень Броварської міської ради».

Визнано недійсним укладений між Броварською міською радою Київської області та Приватним підприємством «Спартак» договір оренди земельної ділянки від 24.03.2006р. № 1190, зареєстрований в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі 24.03.2006р. за № 21.

Визнано недійсним договір № 1 від 02.03.2009р. про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 24.03.2006р. № 1190, укладений між Броварською міською радою Київської області та Приватним підприємством «Спартак».

Визнано недійсним договір від 07.02.2011р. № 30 про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 24.03.2006р. № 1190 та договору № 1 від 02.03.2009р., укладений між Броварською міською радою Київської області та Приватним підприємством «Спартак».

Стягнуто з Броварської міської ради Київської області в доход Державного бюджету України 5 481, 00 грн. судового збору.

Стягнути з Приватного підприємства «Спартак» в доход Державного бюджету України 1 827, 00 грн. судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач -2 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм процесуального та матеріального права, рішення прийнято з неправильним з'ясуванням фактичних обставин справи, оскільки, на думку апелянта, прокурором не було надано доказів порушення інтересів держави спірним правочином, а також доказів невідповідності договору вимогам чинного законодавства. При цьому вказував на безпідставність доводів прокурора в частині відсутності у договорі визначення цільового використання земельної ділянки.

Одночасно посилався на пропуск прокурором строку позовної давності, про що було заявлено в суді першої інстанції.

Відповідно до протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями апеляційну скаргу Приватного підприємства «Спартак» 09.04.2015р. передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Куксов В.В., Гончаров С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.04.2015р. колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 27.05.2015р.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 27.05.2015р., у зв'язку з перебуванням судді Куксова В.В. у відпустці, сформовано судову колегію у складі: головуючий суддя - Скрипка І.М., судді - Гончаров С.А., Шаптала Є.Ю.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 27.05.2015р. колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження, у відповідності до ст. 77 ГПК України відкладено розгляд справи на 16.06.2015р.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні апеляційної інстанції 16.06.205р. підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні апеляційної інстанції 16.06.2015р. підтримав вимоги апеляційної скарги відповідача-2, просив її задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати з підстав, викладених в поясненнях до неї.

Прокурор в судове засідання апеляційної інстанції 16.06.2015р., будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не з'явився, причини неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутність прокурора за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 1 статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення підлягає скасуванню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, пунктом 6.3 рішення Броварської міської ради Київської області № 892-43-04 від 26.01.2006р. ПП «Спартак» було надано дозвіл на виготовлення проектів відведення земельних ділянок для будівництва готельного комплексу на перетині вул. Київської та вул. В. Чорновола.

Відповідно до п. 2.6 рішення Броварської міської ради Київської області від 23.02.2006р. № 923-44-04, ПП «Спартак» за рахунок земель міської ради надано в оренду земельну ділянку площею 0,7497 га, в тому числі 0,0399 га - землі обмеженого користування - інженерний коридор мереж комунікацій, для будівництва та обслуговування готельного комплексу - землі комерційного використання на перетині вул. Київської та вул. В. Чорновола терміном на 5 років.

Судом встановлено, що підставі вказаних рішень, 24.03.2006р. між Броварською міською радою Київської області (відповідач-1, орендодавець за договором) та Приватним підприємством «Спартак» (відповідач-2, орендар за договором) укладено договір оренди земельної ділянки № 1190, відповідно до якого орендодавець надає, а орендар - ПП «Спартак» приймає в строкове платне користування терміном на 5 (п'ять) років за рахунок земель міської ради земельну ділянку з кадастровим номером :00:015:0578, площею 0,7497 га, в тому числі 0,0399 га інженерний коридор мереж комунікацій, для будівництва та обслуговування готельного комплексу - землі комерційного використання, на перетині вулиці Київської та В. Чорновола в місті Бровари Київської області.

Вказаний договір зареєстрований в Київській регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам», про що вчинено запис від 24.03.2006р. № 21.

За актом прийому-передачі земельної ділянки від 24.03.2006р. Броварська міська рада передала, а ПП «Спартак» прийняло земельну ділянку площею 0,7497 га, в тому числі 0,0399 га інженерний коридор мереж комунікацій, для будівництва та обслуговування готельного комплексу - землі комерційного використання.

Відповідно до п. п. 1.1.1., 5.3. договору, земельна ділянка відноситься до земель комерційного використання. Цільове призначення земельної ділянки - забудовані землі (землі транспорту).

З матеріалів справи вбачається, що 02.03.2009р. до договору оренди було внесено зміни на підставі договору № 1, зареєстрованого в органах Держкомзему 29.09.2009р. за № 04, зокрема встановлено нормативно-грошову оцінку земельної ділянки на період будівництва в сумі 475 939, 00 грн.

В подальшому, 09.12.2010р. Броварською міською радою Київської області прийнято рішення № 56-03-06, згідно п. 7.11. якого вирішено продовжити термін користування відповідачем-2 спірною земельною ділянкою до 21.11.2015р.

На підставі п. 7.11. вказаного рішення, 07.02.2011р. між Відповідачами 1 та 2 було укладено договір за реєстровим № 30 про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 24.03.2006р. № 1190 та договору про внесення змін від 02.03.2009р. № 1, яким визначено, що договір укладено строком до 21.11.2015р., а нормативно-грошова оцінка земельної ділянки на період будівництва становить 505 342, 00 грн.

Звертаючись за даним позовом до суду, прокурор зазначав, що при наданні в оренду земельної ділянки ПП «Спартак», Броварська міська рада порушила норми законодавства України, а саме: при укладенні договору оренди землі № 1190 від 24.03.2006р. не було затверджено проект землеустрою спірної земельної ділянки, чим порушено вимоги ст. 123 Земельного кодексу України, та, всупереч ст. 15 Закону України «Про оренду землі», не зазначено цільового призначення земельної ділянки, з огляду на те, що, на думку прокурора, законодавством України не передбачено такої категорії земель як землі комерційного використання, що вказано в п. 1. даного договору. Крім того, прокурор зазначає, що в розумінні ст. 654 ЦК України та ст. 124 Земельного кодексу України, Броварська міська рада, перш ніж вносити зміни до спірного договору оренди, повинна була внести зміни в п. 2.6. рішення № 923-44-04 від 23.02.2006р., а не приймати нове рішення № 56-03-06 від 09.12.2010р. щодо продовження строку оренди.

Відповідно до ст. 123 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення № 923-44-04 від 23.02.2006р.), проект відведення земельної ділянки погоджується із землекористувачем, органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури та охорони культурної спадщини і після одержання висновку державної землевпорядної експертизи по об'єктах, які їй підлягають, подається до відповідної державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради, які розглядають його у місячний строк і, в межах своїх повноважень, визначених цим Кодексом, приймають рішення про надання земельної ділянки.

09.02.2006р. Київським обласним головним управлінням земельних ресурсів Держкомзему України за наслідками експертизи проекту відведення земельної ділянки було складено висновок № 4а-61, відповідно до якого, даний проект відповідає вимогам законодавства України, встановленим нормам та правилам і оцінюється позитивно.

В подальшому, Броварська міська рада Київської області прийняла рішення від 23.02.2006р. № 923-44-04, яким міська рада надала ПП «Спартак» в оренду за рахунок земель міської ради земельну ділянку площею 0,7497 га, в тому числі 0,0399 га - землі обмеженого користування - інженерний коридор мереж комунікацій, чим фактично також погодила даний проект землеустрою.

Щодо доводів прокурора про те, що в розумінні ст. 654 ЦК України та ст. 124 Земельного кодексу України, Броварська міська рада, перш ніж вносити зміни до спірного договору оренди, повинна була внести зміни в п. 2.6. рішення № 923-44-04 від 23.02.2006р., а не приймати нове рішення № 56-03-06 від 09.12.2010р. щодо продовження строку оренди, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 12.1 договору, зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Статтею 654 Цивільного кодексу України визначено, що зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Разом з цим, чинним законодавством України не передбачено подовження договору оренди, шляхом внесення змін до раніше прийнятого рішення про передачу в оренду, тоді орган місцевого самоврядування приймає рішення про продовження терміну оренди в загальному порядку.

Крім того, акти місцевого самоврядування індивідуальної дії є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Аналогічна правова позиція викладена у пункті 5 рішення Конституційного Суду України №7-рп/2009 від 16.04.2009р.

З огляду на вищевказане, колегія суддів дійшла висновку про те, що чинним законодавством України не надано повноваження радам у галузі земельних відносин на зміну своїх попередніх рішень, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів - в даному випадку права користування земельною ділянкою.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що Броварська міська рада, в межах своїх повноважень та у спосіб передбачений законодавством України, внесла зміни до умов укладеного договору шляхом укладення з орендарем договору № 1 від 02.03.2009р. про внесення змін до договору оренди земельної ділянки № 1190 від 24.03.2006р. та договору № 30 від 07.02.2011р. про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 24.03.2006р. № 1190 та договору про внесення змін від 02.03.2009р. № 1, на підставі ухвалених Броварською міською радою рішень.

Згідно статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до пункту 2.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013р. № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для визнання недійсними та скасування п. 6.3. рішення Броварської міської ради Київської області № 892-43-04 від 26.01.2006р., п. 2.6 рішення Броварської міської ради Київської області № 923-44-04 від 23.02.2006р., п. 7.11 рішення Броварської міської ради Київської області № 56-03-06 від 09.12.2010р., в розумінні вищенаведених приписів законодавства.

Щодо тверджень прокурора про те, що договір оренди земельної ділянки № 1190 від 24.03.2006р. є недійсним, оскільки у ньому не вказано цільового призначення земельної ділянки, з посиланням на те, що законодавством України не передбачено такої категорії земель як: «землі комерційного використання», колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. п. 1.1.1., 5.3. договору вказано, що земельна ділянка відноситься до земель комерційного використання. Цільове призначення земельної ділянки - забудовані землі (землі транспорту).

Згідно ст. 19 Земельного кодексу України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Стаття 20 Земельного кодексу України встановлює, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Відповідно до довідки Броварського міського відділу земельних ресурсів від 06.02.2006р. № 146 земельна ділянка площею 0,7497 на перетині вулиці Київської та В. Чорновола згідно державної статистичної звітності з кількісного обліку земель Броварської міської ради (форма 6-зем) станом на 06.02.2006р. рахується в резервних територіях міста (інші відкриті землі).

Відповідно до технічного завдання, погодженого 06.02.2006р. заступником начальника Броварського міського відділу Київської регіональної філії ДП «Центру державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам» код цільового використання у відповідності УКЦВЗ:1.11.6.

Згідно пояснювальної записки начальника ДП «Центру державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам» у відповідності до Українського класифікатора цільового використання (УКЦВЗ) земельна ділянка віднесена до земель комерційного використання, код 1.11.6.

Таким чином, колегія суддів зазначає про обґрунтованість доводів відповідачів стосовно того, що під час виникнення спірних правовідносин діяв Український класифікатор цільового використання землі, затверджений листом Держкомзему України від 24.04.1998р. за № 14-1-7/1205, п. 1.11 в якому було передбачено таке цільове використання, як комерційне.

09.02.2006р. Київським обласним головним управлінням земельних ресурсів Держкомзему України за наслідками експертизи проекту відведення земельної ділянки було складено висновок № 4а-61, відповідно до якого, даний проект відповідає вимогам законодавства України, встановленим нормам та правилам і оцінюється позитивно.

Крім того, підтвердженням того, що цільове призначення земельної ділянки не змінювалось, а отже проект землеустрою в розумінні ст. 20 Земельного кодексу України не підлягав затвердженню, є висновок Броварського міського відділу земельних ресурсів від 06.02.2006р. № 37 (належним чином завірена копія наявна в матеріалах справи).

Зокрема, у висновку зазначено, що земельна ділянка, яка надається в оренду ПП «Спартак» для будівництва готельного комплексу на перетині вул. Київської та вул. В. Чорновола, повинна використовуватись з дотриманням правових обмежень, встановлених Українським класифікатором на використання земельних ділянок - без зміни цільового використання (код 1.11.6.), а як встановлено судом, відповідно до Українського класифікатора цільового використання (УКЦВЗ) спірна земельна ділянка віднесена до земель комерційного призначення.

Зазначене спростовує твердження прокурора про те, що відбулась зміна цільового призначення наданої в оренду ПП «Спартак» земельної ділянки.

В свою чергу, колегія суддів зазначає про обґрунтованість доводів апелянта в частині того, що спірна земельна ділянка рахується в резервних територіях міста (інші відкриті землі), тобто фактично рахується землями запасу (що підтверджується довідкою Броварського міського відділу земельних ресурсів Київського обласного управління земельних ресурсів Держземагенства України № 146 від 06.02.2006р.).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення № 923-44-04 від 23.02.2006р.), земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Зі змісту наведеної норми випливають наступні висновки: 1) у запасі можуть перебувати ділянки будь-якої категорії земель в Україні; 2) перебування земель у запасі не змінює їх цільове призначення; 3) в запасі можуть знаходитися лише ті земельні ділянки, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб; 4) землі запасу знаходяться в державній або комунальній власності.

Разом з цим, відповідно до наказу Державного комітету статистики України № 377 від 05.11.1998р. «Про затвердження форм державної статистичної звітності з земельних ресурсів та Інструкції з заповнення державної статистичної звітності з кількісного обліку земель (форми NN 6-зем, 6а-зем, 6б-зем, 2-зем)», порядком заповнення граф першого та другого розділів форми N 6-зем передбачено у графі 42 вказувати дані про землі, які використовуються в комерційних цілях. Додатком № 3 до даної інструкції затверджено класифікацію видів економічної діяльності на землях, що використовуються в комерційних цілях.

Викладене підтверджує існування та правильність зазначення цільового використання земельної ділянки в оскаржуваному договорі оренди, у зв'язку з чим, твердження прокурора про відсутність у спірному договорі істотної умови, а саме: цільового призначення земельної ділянки є безпідставними.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги прокурора про визнання недійсним договору оренди № 1190 від 24.03.2006р. (з відповідними додатковими угодами до нього) є необґрунтованими, належними та допустимими доказами не доведеними, а тому такими, що не підлягають задоволенню.

Колегія суддів також зазначає, що прокурором не було надано суду доказів поважності причин пропуску строку позовної давності, про пропуск якої було заявлено відповідачами 1 та 2 в порядку ст. 261 ЦК України.

Разом з цим, пунктом 2.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» встановлено, що перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

В свою чергу, як було встановлено колегією суддів, прокурором не було доведено обґрунтованість та законність позовних вимог, обставин, з якими чинне законодавство пов'язує недійсність правочинів, а також не було надано доказів порушення інтересів держави оспорюваними правочинами, відтак позов не підлягає задоволенню саме з підстав його необґрунтованості, а не через сплив позовної давності.

Місцевий господарський суд не звернув уваги на вказані обставини справи та норми чинного законодавства, а тому дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

Згідно ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Приватного підприємства «Спартак» з підстав, викладених у ній, підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Київської області від 19.02.2015р. у справі № 911/4764/14 підлягає скасуванню, з підстав викладених вище, та у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України, з прийняттям нового рішення про відмову у позові.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 85, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Спартак» на рішення Господарського суду Київської області від 19.02.2015р. у справі № 911/4764/14 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 19.02.2015р. у справі № 911/4764/14 скасувати.

3.Прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову Заступника прокурора Київської області - відмовити.

4. Матеріали справи № 911/4764/14 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді С.А. Гончаров

Є.Ю. Шаптала