ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2015 р.Справа № 922/5074/13

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Доленчука Д.О.

при секретарі судового засідання Івахненко І.Г.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ
до Харківського обласного комунального підприємства "Дирекція розвитку інфраструктури території", м. Харків
про стягнення 3315730,77 грн.
за участю представників:

позивача - Сіндряков О.В. за довіреністю № 14-104 від 18.04.2014 р.

відповідача - Закаблуков А.С. за довіреністю № 268 від 05.01.2015 р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Харківської області від 05.06.2014 у справі №922/5074/13, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 09.09.2014, частково задоволені позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач) до Харківського обласного комунального підприємства "Дирекція розвитку інфраструктури території" (далі - відповідач) про стягнення 3315730,77грн за неналежне виконання умов договору про купівлю-продаж природного газу №14/2336/11 від 30.09.2011, з яких основний борг - 2236954,16грн, пеня - 356806,35грн, штраф 7% -573341,34грн, інфляційні втрати - 9719,55грн, 3% річних - 138909,37грн. Зменшено розмір штрафних санкцій за клопотанням відповідача на 90%. Стягнено з відповідача на користь позивача пеню в сумі 34418,70грн, 7% штрафу в сумі 57334,14грн, 3% річних в сумі 138909,37грн, інфляційні втрати в сумі 861,46грн. В частині стягнення основної суми боргу в розмірі 2236954,16грн провадження у справі припинено за відсутністю предмету спору. Відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 322387,65грн пені, з яких до суми 12619,37грн застосовано позовну давність за заявою відповідача, 516007,20грн 7% штрафу та 8858,09грн інфляційних втрат. Відстрочено виконання рішення за клопотанням відповідача до 31.12.2014.

Постановою Вищого господарського суду України від 30.10.2014 рішення Господарського суду Харківської області від 05.06.2014 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 09.09.2014 у справі № 922/5074/13 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 309767,00грн та 7% штрафу в сумі 516007,20грн скасовано і в цій частині направлено справу на новий розгляд до місцевого господарського суду. Також вказані судові акти скасовано і в частині надання відстрочки виконання рішення до 31.12.2014 та відмовлено в задоволенні клопотання про відстрочку виконання рішення.. В решті рішення та постанова у справі залишені без змін.

За результатами здійснення нового розгляду справи в частині незадоволених вимог позивача про стягнення 309767,00грн пені та 516007,20грн 7%штрафу, рішенням господарського суду Харківської області від 23.12.2014 частково задоволені позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", стягнено з відповідача на користь позивача 344186,98грн пені та 573341,34грн 7% штрафу. В задоволенні вимог в частині стягнення 12619,37грн пені відмовлено.

Харківський апеляційний господарський суд постановою від 11.02.2015 рішення місцевого господарського суду скасував, прийнявши нове рішення про відмову в позові.

Постановою Вищого господарського суду України від 21.04.2015 касаційна скарга Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" була задоволена частково, постанова Харківського апеляційного господарського суду від 11.02.2015 у справі № 922/5074/13 та рішення господарського суду Харківської області від 23.12.2014 р. скасовані, справу направлено на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

При цьому Вищий господарський суд України у постанові вказував, що попередні судові інстанції, виходячи із загальної суми заборгованості, якщо вона не охоплювалась угодами про організацію взаєморозрахунків та спільними протокольними рішеннями і рахувалась на момент подачі цього позову, мали б встановити на підставі яких актів приймання-передачі газу ця сума виникла і, відповідно, в яких періодах позивач обґрунтовано нарахував на неї неустойку та з урахуванням цих обставин вирішити справу в межах, визначених для нового розгляду постановою Вищого господарського суду України від 30.10.2014 (стягнення 309767,00грн пені та 516007,20грн 7%штрафу), надавши при цьому об'єктивну оцінку заявленому клопотанню відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій.

13.05.2015 р. автоматизованою системою документообігу господарського суду Харківської області справу призначено для розгляду судді Доленчуку Д.О.

Ухвалою суду від 18.05.2015 р. справа була призначена до розгляду у судовому засіданні на 03.06.2015 р. о 10:00.

Представник відповідача, через канцелярію господарського суду 02.06.2015 р. за вх.№ 22156, надав відзив на позовну заяву, який судом долучений до матеріалів справи. Згідно відзиву представник відповідача просив суд відмовити у стягненні пені та штрафу.

03.06.2015 р. судом розгляд справи було відкладено на 10.06.2015 р. о 10:30.

10.06.2015 р. розгляд справи було відкладено на 18.06.2015 р. о 11:40.

Представники сторін до початку судового засідання надали заяву про розгляд справи без застосування технічних засобів фіксації судового процесу (вх. № 25051 від 18.06.2015 р.), яка судом була задоволена.

Представник відповідача, через канцелярію господарського суду 18.06.2015 р. за вх.№ 25029, надав письмові пояснення стосовно клопотання відповідача про зменшення пені та 7% штрафу на 95% в яких вказував, що відповідач підтримує своє клопотання про зменшення пені та 7% штрафу на 95%, яке вже раніше було заявлено відповідачем. Дані письмові пояснення представника відповідача судом долучені до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти позовних вимог заперечував.

Беручи до уваги, що відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, та те, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.

По справі розглядаються позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача 309767,00 грн. пені та 516007,20 грн. 7% штрафу.

30.09.2011 р. між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (продавець) та Харківським обласним комунальним підприємством "Дирекція розвитку інфраструктури території" (покупець) укладено договір №14/2336/11 на купівлю-продаж природного газу, за умовами якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у IV кварталі 2011р. та у 2012 році імпортований природний газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням та релігійними організаціями, а покупець зобов'язується приймати та оплачувати газ на умовах цього договору (п.1.1 договору); газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням та релігійними організаціями (п.1.2 договору); продавець передає покупцеві з 01 жовтня 2011 року по 31 грудня 2012 року газ в обсязі до 29716,0 тис. м3 (п.2.1 договору); приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу, обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця (п.3.3 договору); не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газорозподільного (газотранспортного) підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використання газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газорозподільному (газотранспортному) підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п.3.4 договору); ціна за 1000 м3 природного газу, всього з ПДВ, становить 1309,20грн (п.5.2 договору); оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати обсягів газу протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу (п.6.1 договору); у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7% від суми простроченого платежу (п.7.2 договору); договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 01.10.2011 до 31.12.2012, а в частині проведення розрахунків за газ та послуги з його транспортування - до повного погашення заборгованості (п.11.1 договору).

На виконання умов договору, позивач поставив протягом жовтня 2011 року - грудня 2012 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 34044329,41грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами-приймання передачі.

Зазначаючи про те, що станом на 30.09.2013 сума боргу Харківського обласного комунального підприємства "Дирекція розвитку інфраструктури території" за договором від 30.09.2011 №14/2336/11 складає 2236954,16грн, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія" Нафтогаз України", 07.12.2013 звернулось до господарського суду з позовом про стягнення цієї суми та нарахованих відповідачеві за неналежне виконання зобов'язання пені в сумі 356806,35грн, 7% штрафу в сумі 573341,34грн, інфляційних втрат у сумі 9719,55грн та 3 % річних у сумі 138909,37грн.

Під час первісного розгляду справи, 11.02.2014 між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Харківській області, Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації, Департаментом житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської обласної державної адміністрації, Харківським обласним комунальним підприємством "Дирекція розвитку інфраструктури території", Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" укладено договір про організацію взаєморозрахунків №76/30, на виконання якого основна заборгованість перед позивачем в сумі 2236954,16грн повністю сплачена відповідачем, в зв'язку з чим провадження у справі було припинене на підставі п.11 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Сплата заборгованості відповідача за поставлений газ по договору від 30.09.2011 №14/2336/11 здійснювалась, зокрема, внаслідок укладення договорів про організацію взаєморозрахунків від 20.08.2012 №124/517, від 04.10.2012 №192/517, від 01.12.2012 №355/517з, від 01.12.2012 №356/517з, від 20.12.2012 №1274/517з, умовами яких позивач та відповідач фактично змінили порядок та строк проведення розрахунків за природний газ по договору купівлі-продажу, а також зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

При цьому Вищим господарським судом України у постанові від 21.04.2015 р. по справі зазначалося, що з матеріалів справи також вбачається, що частина боргу відповідача сплачена внаслідок підписання сторонами спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету від 21.11.2011 №2779/Н, від 15.12.2011 №3005/Н, від 19.01.2012 №156, від 20.02.2012 №522, від 20.03.2012 №878, від 20.04.2012 №1400, від 18.05.2012 №1729/1, від 19.10.2012 №2799, від 20.06.2012 №1989, від 07.08.2012 №86/517, від 20.12.2012 №3302, від 23.01.2013 №226, від 20.02.2013 №513, від 20.03.2013 №726, від 19.04.2013 №1001, від 20.08.2013 №1532, від 19.09.2013 №1651. Разом з тим, дія договорів про організацію взаєморозрахунків та спільних протокольних рішень поширювалася не на весь борг відповідача, адже внаслідок укладення та виконання всіх зазначених вище правочинів і до моменту звернення позивача до суду з цим позовом у відповідача залишилась заборгованість в сумі 2236954,16 грн., яка сплачена останнім після пред'явлення даного позову і після укладення 11.02.2014 р. договору № 76/30 про організацію взаєморозрахунків та на яку позивачем у справі також нарахована пеня та 7% штрафу.

В матеріалах справи містяться:

- спільне протокольне рішення № 2779/н від 21.11.2011 р. на суму 169470,00 грн., платіжне доручення № 146 від 22.11.2011 р.;

- спільне протокольне рішення № 3005/н від 15.12.2011 р. на суму 1015540,00 грн., платіжне доручення № 148 від 16.12.2011 р.;

- спільне протокольне рішення № 156 від 19.01.2012 р. на суму 1295620,00 грн., платіжне доручення № 150 від 20.01.2012 р.;

- спільне протокольне рішення № 522 від 20.02.2012 р. на суму 1163060,00 грн., платіжне доручення № 153 від 21.02.2012 р.;

- спільне протокольне рішення № 878 від 20.03.2012 р. на суму 1337150,00 грн., платіжне доручення № 155 від 21.03.2012 р.;

- спільне протокольне рішення № 1400 від 20.04.2012 р. на суму 1119020,00 грн., платіжне доручення № 157 від 27.04.2012 р.;

- спільне протокольне рішення № 1729/1 від 18.05.2012 р. на суму 235830,00 грн., платіжне доручення № 158 від 25.05.2012 р.;

- спільне протокольне рішення № 1989 від 20.06.2012 р. на суму 14060,00 грн., платіжне доручення № 160 від 21.06.2012 р.;

- спільне протокольне рішення № 2799 від 19.10.2012 р. на суму 150551,00 грн., платіжне доручення № 166 від 22.10.2012 р.;

- спільне протокольне рішення № 3302 від 20.12.2012 р. на суму 912209,00 грн., платіжне доручення № 169 від 25.12.2012 р.;

- спільне протокольне рішення № 226 від 23.01.2013 р. на суму 1435541,00 грн., платіжне доручення № 172 від 15.02.2013 р.;

- спільне протокольне рішення № 513 від 20.02.2013 р. на суму 1254947,00 грн., платіжне доручення № 175 від 06.03.2013 р.;

- спільне протокольне рішення № 726 від 20.03.2013 р. на суму 1200565,00 грн., платіжне доручення № 177 від 29.03.2013 р.;

- спільне протокольне рішення № 1001 від 19.04.2013 р. на суму 1064399,00 грн., платіжне доручення № 179 від 26.04.2013 р.;

- спільне протокольне рішення № 1532 від 20.08.2013 р. на суму 35000,00 грн., платіжне доручення № 184 від 23.08.2013 р.;

- спільне протокольне рішення № 1651 від 19.09.2013 р. на суму 100000,00 грн., платіжне доручення № 186 від 24.09.2013 р.

- договір № 86/517 про організацію взаєморозрахунків від 07.08.2012 р. на суму у розмірі 2700000,00 грн., виписка від 23.11.2012 р.;

- договір № 124/517 про організацію взаєморозрахунків від 20.08.2012 р. на суму у розмірі 116220,00 грн., виписка від 23.11.2012 р.;

- договір № 192/517 про організацію взаєморозрахунків від 04.10.2012 р. на суму у розмірі 105346,92 грн., виписка від 23.11.2012 р.;

- договір № 355/517 про організацію взаєморозрахунків від 01.12.2012 р. на суму у розмірі 5470655,72 грн., платіжне доручення № 129 від 07.12.2012 р.;

- договір № 356/517 про організацію взаєморозрахунків від 01.12.2012 р. на суму у розмірі 9661220,40 грн., платіжне дорученням 128 від 07.12.2012 р.;

- договір № 1274/517 про організацію взаєморозрахунків від 20.12.2012 р. на суму у розмірі 750970,21 грн., платіжне доручення № 132 від 27.12.2012 р.;

- договір № 76/30 про організацію взаєморозрахунків від 11.02.2014 р. на суму у розмірі 2236954,16 грн., платіжне доручення № 140 від 01.04.2014 р.

Дослідивши договори про організацію взаєморозрахунків, господарським судом було встановлено, що дані договори були укладені між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Харківській області, Департаментом фінансів ХОДА, Департаментом ЖКГ та розвитку інфраструктури ХОДА, відповідачем та позивачем.

Підпунктом 2 п.10 даних договорів було передбачено те, що сторони зобов'язались не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

За таких обставин господарський суд прийшов до висновку, що за змістом п.п. 2 п. 10 договорів про організацію взаєморозрахунків сторони зобов'язались не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору купівлі-продажу природного газу № 14/2336/11 від 30.09.2011 р.

У п. 15 договорів про організацію взаєморозрахунків, в т.ч. договору № 76/30 від 11.02.2014 р., сторони визначили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмету договору.

Отже, укладанням договорів про організацію взаєморозрахунків, в т.ч. договору № 76/30 від 11.02.2014 р., та підписанням спільних протокольних рішень сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу природного газу.

Разом з цим суд зазначає, що для застосування санкцій, передбачених п. 7.2 договору купівлі-продажу природного газу, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, який діяв на момент розгляду справи і відповідно до п. 15 якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору (наведену правову позицію у подібних правовідносинах викладено в постановах Верховного Суду України від 09.09.2014 у справі № 5011-35/1272-2012-42/527-2012, від 16.09.2014 року у справі № 5011-42/1230-2012-69/542-2012, від 23.09.2014 року у справі № 5011-35/1271-2012, від 30.09.2014 року від 5011-35/1534-2012-42/553-2012, від 30.09.2014 року у справі № 922/2339/13).

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковими.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено обов'язок суб'єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

З огляду на вищевикладене та враховуючи те, що проведення остаточного розрахунку за поставлений природний газ за договором купівлі-продажу природного газу відбувалось в порядку, що був передбачений договорами про організацію взаєморозрахунків та спільними протокольними рішеннями, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 309767,00 грн. пені та 516007,20 грн. 7% штрафу.

При цьому суд зазначає, що такої правової позиції дотримувався Вищий господарський суд України у постанові по справі № 922/1360/14 від 21.04.2015 р. та постанові по справі № 924/1808/14 від 26.03.2015 р.

За таких обставин господарський суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення 309767,00 грн. пені та 516007,20 грн. 7% штрафу.

Отже, враховуючи те, що позов в частині стягнення 309767,00 грн. пені та 516007,20 грн. 7% штрафу не підлягає задоволенню, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій.

Вирішуючи питання розподілу судового збору суд керується ст. 49 ГПК України. При відмові від позову судовий збір покладається на позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 193, 265 Господарського кодексу України, ст.ст. 526, 610, 611, 612, 626, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову в частині стягнення 309767,00 грн. пені та 516007,20 грн. 7% штрафу.

Повне рішення складено 23.06.2015 р.

Суддя Д.О. Доленчук