ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2015 року Справа № 904/6745/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дмитренко Г.К.- доповідач

суддів: Прокопенко А.Є., Антоніка С.Г.

при секретарі: Однорог О.В.

За участю представників сторін:

від відповідача: Третьяк В.В., довіреність №39 від 23.12.14, представник;

від відповідача: Співак Н.М., довіреність №38 від 23.12.14, представник;

представник позивача у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

розглянувши апеляційну скаргу Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 28.01.2015 року по справі № 904/6745/14

за позовом Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області, м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області

до товариства з обмеженою відповідальністю "АВТО ВІСТА", м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області

про внесення змін до договору оренди земельної ділянки

У судовому засіданні оголошувалась перерва з 08.06.2015 року по 01.07.2015 року (ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 28.01.2015 року (головуючий суддя Бєлік В.Г., судді: Колісник І.І., Мартинюк С.В.) відмовлено в задоволенні позову Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 18.11.2010 року № 11627, укладеного між Дніпродзержинською міською радою та товариством з обмеженою відповідальністю "АВТО ВІСТА".

Не погодившись з рішенням суду Дніпродзержинська міська рада Дніпропетровської області звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить зазначене рішення скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Товариство з обмеженою відповідальністю "АВТО ВІСТА" у відзиві на апеляційну скаргу просить в її задоволенні відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Дніпродзержинською міською радою (орендодавець) і товариством з обмеженою відповідальністю "АВТО-ВІСТА" (орендар) підписаний договір оренди земельної ділянки від 18.11.2010 року № 11627.

Відповідно до п.1.1. договору орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, що знаходиться за адресою: вул. Дніпропетровська, 101Б, м. Дніпродзержинськ, згідно з планом земельної ділянки, що додається.

Підставою для надання земельної ділянки в оренду є рішення Дніпродзержинської міської ради від 29.09.2010 року № 1041-55/V (п.1.2. договору).

Цільове використання земельної ділянки за українським класифікатором: землі іншої комерційної діяльності (1.11.6) (п.2.2. договору).

Згідно п. 2.3. договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 17.08.2010 року становить 698572 грн. 05 коп.

У п. 3.1. договору вказано, що договір укладається строком до 29.09.2020 року.

Пунктом 6.2 договору визначено, що передача земельної ділянки орендареві здійснюється у день підписання договору оренди земельної ділянки за актом приймання-передачі.

За актом приймання-передачі від 18.11.2010 року товариству з обмеженою відповідальністю "АВТО-ВІСТА" передано в оренду земельну ділянку загальною площею 0,8070 га, в т.ч.

- 0,3513 га під будівлями;

- 0,4557 га під проходами, проїздами та площадками (т.1, а.с. 204).

Пунктом п. 4.1. договору встановлено, що орендна плата вноситься орендарем виключно у грошовій формі в розмірі 24450 грн./рік без ПДВ, що становить 2037 грн. 50 коп./міс без ПДВ, і вноситься на рахунок місцевого бюджету, реквізити якого надаються орендарю додатково.

У відповідності з п. 4.4. договору розмір орендної плати щорічно переглядається у випадках і з моменту: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів ставки земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законодавчими актами України.

За умовами договору орендодавець має право вимагати від орендаря збільшення розмірів орендної плати у разі збільшення відповідно до законодавства розмірів земельного податку та з інших мотивів, визначених умовами цього договору (п. 9.2.3. договору).

Зміна умов договору можлива за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розглядається в судовому порядку (п.12.1 договору).

Відповідно пунктів 3.3 та 14.1 договору оренди цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Державна реєстрація договору оренди земельної ділянки не відбулась (договір оренди не містить відмітки про його державну реєстрацію в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі).

Посилаючись на положення пункту 4.4 договору оренди, рішення Дніпродзержинської міської ради від 12.03.2013 року №842-38/VI, витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 18.04.2014 року № 1648, норми статей 274 та 288 Податкового кодексу України, позивач просив внести зміни до договору оренди земельної ділянки від 18.11.2010 року № 11627 шляхом викладення пунктів 2.3 та 4.1 договору в новій редакції, а саме:

- «п.2.3. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 18.04.2014 року становить 4124415 грн. 60 коп.»;

- «п.4.1. Орендна плата вноситься «Орендарем» виключно в грошовій формі на рахунок місцевого бюджету в розмірі 123732 грн. 47 коп./рік без ПДВ, яка визначається відповідно до статті 288 Податкового кодексу України».

Частинами 1, 2 ст. 651 Цивільного кодексу України унормовано, що зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно ч. 2 ст.792 Цивільного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України "Про оренду землі", згідно ст. 2 якого відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно ст. 3 Земельного кодексу земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

За змістом ст. ст. 18, 20 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19.02.2014року у справі №6-162ц13 вказано, що цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні спірних договорів, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Відповідно до положень Закону України «Про оренду землі» в момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося.

Аналогічний висновок міститься і в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.12.2013 року у справі №6-127цс13.

У даному випадку сторони дійшли згоди щодо істотних умов спірного договору оренди земельної ділянки, скріпивши договір своїми підписами, що і є моментом укладення договору.

Отже висновок суду першої інстанції про те, що договір оренди земельної ділянки від 18.11.2010 року №11627 є неукладеним через відсутність його державної реєстрації є помилковим.

Відповідно до частин першої, третьої статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

За приписами статті 210 Цивільного кодексу України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Таким чином, за нормами законодавства, яке було чинним на момент підписання договору оренди земельної ділянки від 18.11.2010 року № 11627 та до 01.01.2013 року, договір оренди земельної ділянки підлягав державній реєстрації і є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Державна реєстрація договору оренди земельної ділянки не відбулась (договір оренди не містить відмітки про його державну реєстрацію в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі). Таким чином він не набув юридичної сили, що унеможливлює внесення до нього змін.

Зміни, які були внесені Законом України від 11.02.2010 року №1878-VI «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» не мають зворотної сили. Відсутність обов'язкової державної реєстрації договору оренди земельної ділянки після 01.01.2013 року не змінює того факту, що договір оренди земельної ділянки від 18.11.2010 року № 11627 не має юридичної сили та не набрав чинності.

У п.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" вказано, що не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

З огляду на викладене судом апеляційної інстанції відхиляються доводи, наведені позивачем в апеляційній скарзі.

Відтак підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 28.01.2015 року по справі № 904/6745/14 залишити без змін, а скаргу Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області без задоволення.

Головуючий суддя Г.К. Дмитренко

Суддя А.Є. Прокопенко

Суддя С.Г. Антонік

повний текст постанови виготовлений 01.07.15р.