ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2015 р. Справа № 7/140

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Лакіза В.В., суддя Фоміна В.О.

при секретарі Литвиновій К.О.

за участю представників сторін:

апелянта - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу арбітражного керуючого Назаренка Сергія Анатолійовича (вх. № 3116 П/2) на ухвалу господарського суду Полтавської області від 25.12.2014р. у справі №7/140

за заявою Відкритого акціонерного товариства "Укрнафта", м. Київ,

до Корпорації "Укргазконтракт", м. Миргород,

про визнання банкрутом,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 25.12.2014р. (суддя Іванко Л.А.) в задоволенні заяви про визнання недійсною угоди про уступку права вимоги від 17.09.2004р. - відмовлено.

Арбітражний керуючий Назаренко С.А. з ухвалою суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу господарського суду Полтавської області від 25.12.2014р. у справі №7/140, прийняти нове рішення, яким визнати недійсною угоду про уступку права вимоги від 17.09.2004р. та застосувати правові наслідки недійсності угоди про уступку права вимоги від 17.09.2004р.

Скарга обґрунтована тим, що суд відмовив в задоволенні заяви про визнання угоди від 17.09.2004р. недійсною, оскільки ліквідатором пропущений тримісячний строк з дати введення ліквідаційної процедури для подання відповідної заяви. Інших підстав відмови судом не вказано, сама заява по суті фактично не розглядалась. Як вважає апелянт, вказане судом формулювання є не вірним та як Закон не містить жодних обмежень стосовно строків подання арбітражним керуючим - ліквідатором банкрута заяви про визнання недійсною угоди, укладеної підприємством-банкрутом, з підстав, передбачених ст.17 Закону. Таким чином, на думку апелянта, судом першої інстанції було неправильно застосовано норми ст.17 та ст.25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», яким врегульовано питання визнання недійсними угод боржника.

Апелянт та інші учасники провадження у справі у судове засідання не з'явились, про причини не з'явлення суд не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про час і місце слухання справи ухвалою суду від 08.06.2015р. Вимоги ухвали суду не виконали.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні докази по справі, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила.

В вересні 2006р. ВАТ «Укрнафта» звернулось до господарського суду Полтавської області з заявою про порушення провадження у справі про банкрутство корпорації «Укргазконтракт».

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 25.09.2006р. порушено провадження у справі про банкрутство корпорації "Укргазконтракт" на підставі ст.52 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції діючій до набрання чинності змінами внесеними Законом №4212-VI від 22.12.2011р.).

Постановою господарського суду Полтавської області від 26.10.2006р. визнано банкрутом корпорацію "Укргазконтракт", відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором арбітражного керуючого Назаренка С.А. з наданням йому повноважень відповідно до положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 18.11.2008р., зокрема, припинено процедуру ліквідації корпорації «Укргазконтракт». Застосовано процедуру розпорядження майном боржника, розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Назаренка С.А.

Постановою господарського суду Полтавської області від 14.05.2009р. визнано банкрутом корпорацію "Укргазконтракт", відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором арбітражного керуючого Назаренка С.А.

27.10.2014р. від ліквідатора корпорації "Укргазконтракт" надійшла заява про визнання недійсною угоди про уступку права вимоги від 17.09.2004р.

Заява обґрунтована тим, що 17.09.2004р. між корпорацією "Укргазконтракт", першим кредитором, ТОВ "Грансервіс", новим кредитором, та ДП Міністерство оборони України "Футбольний клуб "ЦСКА-Київ", боржником, було укладено угоду про уступку права вимоги, згідно якої перший кредитор передав, а новий кредитор прийняв на себе право першого кредитора вимагати належного виконання зобов'язань по сплаті 3088880,81 грн. включених до реєстру вимог кредиторів боржника, що був затверджений ухвалою господарського суду м. Києва по справі №24/295-Б від 26.06.2004р., та яка була скасована постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.04.2005р.

Уступка права вимоги за зобов'язаннями боржника від першого кредитора до нового кредитора визначена сторонами в сумі 3088880,81 грн.

Відповідно до п.4.1 угоди розрахунки за нею повинні були здійснюватись у безготівковій формі.

Відповідно до п.4.2 угоди зобов'язання з оплати визнаються виконаними з моменту надходження грошових коштів на поточний рахунок відповідної сторони.

Відповідно до п.7.1 угоди вона набуває чинності з моменту її підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

При цьому, як зазначає ліквідатор, в угоді не зазначено конкретний термін або дію з настанням яких корпорація "Укргазконтракт" отримує від ТОВ "Грансервіс" кошти по цій угоді, тобто угода укладена таким чином щоб термін платежу ніколи не настав.

Угода про уступку права вимоги від 17.09.2004р. по своїй суті фактично є довгостроковим договором і її виконання створює умови, що перешкоджають відновленню платоспроможності корпорації "Укргазконтракт", та як в ній не передбачено конкретної дати або події з якої у корпорації виникає право вимагати сплати 3088880,81 грн. у ТОВ "Грансервіс".

Розрахунки за угодою від 17.09.2004р. не були здійснені і до порушення провадження у справі про банкрутство корпорації "Укргазконтракт", що підтверджується судовими рішеннями в справі № 24/295-6 про банкрутство Державного підприємства Міністерства оборони України "Футбольний клуб "ЦСКА-Київ", так як процедура триває, та вимоги кредиторів не погашалися. Крім того, ці розрахунки не могли бути проведеними до порушення провадження у справі про банкрутство, тому що сам договір передбачає проведення розрахунків лише після отримання коштів від реалізації майна Державного підприємства Міністерства оборони України "Футбольний клуб "ЦСКА-Київ".

25.12.2014р. господарським судом Полтавської області прийнято оскаржувану ухвалу, якою в задоволенні заяви про визнання недійсною угоди про уступку права вимоги від 17.09.2004р. відмовлено. При цьому, ухвала суду мотивована тим, що правила ч.10 ст.17 Закону застосовуються і в процедурі ліквідації, а отже, ліквідатор має право звертатися з заявами про визнання угоди недійсною в тримісячний строк з дня введення процедури ліквідації. З огляду на те, що ліквідатором пропущений трьохмісячний строк з дати введення ліквідаційної процедури для подання відповідної заяви, судом відмовлено в задоволенні заяви про визнання угоди від 17.09.2004р. недійсною.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком місцевого господарського суду, виходячи з наступного.

Перелік повноважень ліквідатора в ліквідаційній процедурі встановлено в ст. 25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції діючій до набрання чинності змінами внесеними Законом №4212-VI від 22.12.2011р.).

Зокрема, згідно абз.12 ч.1 ст.25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції діючій до набрання чинності змінами внесеними Законом №4212-VI від 22.12.2011р.) до повноважень ліквідатора в ліквідаційній процедурі входить право ліквідатора подавати до господарського суду заяви про визнання угод боржника недійсними з підстав, передбачених ч. 10 ст. 17 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до ч. 10 ст. 17 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" керуючий санацією в трьохмісячний строк з дня прийняття рішення про санацію має право відмовитися від виконання договорів боржника, укладених до порушення провадження у справі про банкрутство, не виконаних повністю або частково, якщо: виконання договору завдає збитків боржнику; договір є довгостроковим або розрахований на одержання позитивних результатів для боржника в довгостроковій перспективі, крім випадків випуску продукції з технологічним циклом більшим, ніж строки санації боржника; виконання договору створює умови, що перешкоджають відновленню платоспроможності боржника.

Тобто, ч.10 ст.17 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" не передбачено підстав для визнання недійсними угод, укладених до порушення провадження у справі про банкрутство.

Підстави для визнання угод боржника недійсними наведено у ч. 11 ст. 17 Закону про банкрутство, але ліквідатором вимоги про застосування судом цієї норми не зазначалась та визначені в ній обставини не доводились.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що, посилання ліквідатора на положення ч. 10 ст. 17 Закону про банкрутство не можуть бути підставами для визнання недійсною спірної угоди при провадженні справи про банкрутство, оскільки предметом регулювання цієї норми є підстави для відмови від виконання договорів боржника.

Зазначена правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду України від 08.04.2015р. у справі №14/5026/1311/2012.

Крім того, колегія суддів вважає за доцільне звернути увагу і на той факт, що оспорювана угода була укладена сторонами 17.09.2004 року (провадження по справі про банкрутство порушено 25.09.2006 року), тобто за два роки до порушення провадження по справі про банкрутство боржника та більш ніж за вісім років до звернення ліквідатора корпорації із заявою про визнання її недійсною.

У зв'язку з викладеним колегія суддів вважає, що ліквідатором не доведено підстав для визнання недійсною спірної угоди та відсутні правові підстави для задоволення відповідної заяви ліквідатора боржника.

Відповідно до абз.6 п.12 постанови Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. №7 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

З урахуванням того, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні скарги, однак помилково обґрунтував його неналежними нормами права, судом апеляційної інстанції надано власну правову кваліфікацію спірних відносин та обставин справи. Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, оскільки допущене судом першої інстанції порушення не призвело до прийняття неправильного рішення по справі.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою і не може бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали по даній справі, тому ухвалу господарського суд Полтавської області від 25.12.2014р. у справі №7/140 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 91, 99, 101, 102, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу арбітражного керуючого Назаренка Сергія Анатолійовича залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суд Полтавської області від 25.12.2014р. у справі №7/140 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 25.06.2015р.

Головуючий суддя Білоусова Я.О.

Суддя Лакіза В.В.

Суддя Фоміна В.О.