ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2015 року Справа № 904/2865/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Антонік С.Г. (доповідач)

суддів: Чоха Л.В., Чимбар Л.О.

при секретарі судового засідання: Мудрак О.М.

за участю представників сторін

від позивача: Мартинова О.В., представник, дов. № б/н від 23.04.15

від відповідача: Зубрицький О.В., представник, дов. № б/н від 05.06.15

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "АГРО-СОЮЗ" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.04.2015р. у справі № 904/2865/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК "Агротрейд", с.Надточії, Харківський район, Харківська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "АГРО-СОЮЗ", смт.Ювілейне, Дніпропетровський район, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 27.04.2015 року (суддя Петренко І.В.) позов задоволено частково.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Агро-Союз" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ТК "Агротрейд" 44 846,10 грн. основної заборгованості, 3 404,93 грн. пені, 344,99 грн. трьох відсотків річних, 1 446,44 грн. судового збору.

Рішення суду мотивовано доведеністю заборгованості відповідача перед позивачем та законністю вимог позивача, оскільки ТОВ " Компанія «АГРО-СОЮЗ» не здійснено розрахунків за поставлений товар. Розмір пені, річних змінено у зв'язку з неправильним розрахунком.

Не погодившись з зазначеним рішенням, відповідач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.04.2015 року в частині задоволених вимог.

В апеляційній скарзі заявник посилається на те, що рішення від 27.04.2015р.винесено за відсутності представника відповідача, що є порушенням процесуального права.

Крім того, судом першої інстанції допущено помилку при розрахунку суми пені та річних.

Відповідач у судовому засіданні підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі та додатково зазначив, що вважає договір неукладений, оскільки істотною умовою договору поставки, відповідно до ч.1 ст..266ГК України є предмет договору, а саме визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків, прейскурантах чи товарознавчих довідниках, а також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. В п.1.1.Договору зазначено, що покупець має прийняти та оплатити товар в асортименті, кількості та по ціні, що вказані у видаткових накладних тобто не визначено ні родових ознак продукції. ні виробів з найменуванням, які б мали бути поставлені покупцю. У зв'язку з відсутністю такої істотної умови як предмет договору вважає договір неукладений і просить відмовити в позові з цих підстав. І вважає, що позивач має право звернутися до суду з позовом про повернення майна набутого без достатньої правової підстави.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не надав .Його представник в судовому засіданні вказала, що товар отримувався відповідачем на підставі договору, про що було зазначено як в видаткових накладних так і в рахунках-фактурах. Отримання товару не заперечується відповідачем. Вважає рішення законним та просить залишити його в силі, а апеляційну скаргу без задовлення.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм чинного законодавства при винесенні рішення суду, встановила наступне.

06.02.2014р. між ТОВ "ТК "Агротрейд" (постачальник) та ТОВ "Компанія "Агро-союз" (покупець) укладено договір №375, відповідно до умов якого, Постачальник зобов'язується поставити, а Покупець прийняти та оплатити товар в асортименті, кількості та по ціні, вказаній у видаткових накладних, виписаних на ім'я покупця, який є невід'ємною частиною даного договору (п.1.1. Договору).

Згідно п.1.2. Договору, загальна сума даного договору визначається сумою видаткових накладних на товар, що відпускається, які є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до п. 2.1. Договору, товар поставляється партіями.

Оплата кожної партії товару здійснюється протягом 30 календарних днів, починаючи відлік відстрочки платежу з дати відвантаження товару зі складу постачальника ( п.3.1 Договору ).

Під датою відвантаження товару зі складу постачальника розуміється дата виписки документу "Видаткова накладна".

Договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 06.02.2016р. (пункт 8.1 договору).

Відповідно до ст.193 ГК України, ст.525, ст.526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог що у певних умовах звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

На виконання умов Договору, Позивач поставив, а Відповідач прийняв товар на загальну суму 44 846,10 грн., що підтверджується довіреностями, виданими відповідачем, та наступними видатковими накладними:

- видаткова накладна №185 від 10.10.2014р. на суму 17541,66грн.;

- видаткова накладна №283 від 15.10.2014р. на суму 2053,90грн.;

- видаткова накладна №325 від 17.10.2014р. на суму 11470,49грн.;

- видаткова накладна №491 від 24.10.2014р. на суму 2862,80грн.;

- видаткова накладна №634 від 31.10.2014р. на суму 10663,33грн.;

- видаткова накладна №149 від 10.11.2014р. на суму 253,92грн.

Відповідач свої зобов'язання щодо оплати товару не виконав у зв'язку з чим позивач звернувся до суд з позовом про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 44 846,10 грн., 3% річних в розмірі 443,69грн. за загальний період нарахування з 10.11.2014р. по 19.02.2015р. (за кожною видатковою накладною окремо), пеню за загальний період нарахування з 10.11.2014р. по 19.02.2015р. (за кожною видатковою накладною окремо) в розмірі 16 092,17грн.

Відповідно до ч.ч.1, 6 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно ч.1, 2 ст.692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до умов Договору відповідач повинен був здійснити оплату за товар в наступні строки:

- видаткова накладна №185 від 10.10.2014р. на суму 17 541,66 грн. до 10.11.2014р.;

- видаткова накладна №283 від 15.10.2014р. на суму 2 053,90 грн. до 15.11.2014р.;

- видаткова накладна №325 від 17.10.2014р. на суму 11 470,49 грн. до 17.11.2014р.;

- видаткова накладна №491 від 24.10.2014р. на суму 2 862,80 грн. до 24.11.2014р.;

- видаткова накладна №634 від 31.10.2014р. на суму 10 663,33 грн. до 01.12.2014р.;

- видаткова накладна №149 від 10.11.2014р. на суму 253,92 грн. до 10.12.2014р.

Відповідач оплату прийнятого товару у визначений строк не здійснив, доказів оплати суду не надав, тому суд правильно стягнув суму боргу в розмірі 44 846,10 грн.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який построчив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч.1 ст.216, ч.1, 2 ст.218 ГК України,учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ст..230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 4 ст.231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

В пункті 7.3 договору сторони погодили, що за прострочку оплати поставленої продукції покупець сплачує пеню у розмірі 0,3% від вартості неоплаченої продукції за кожен день прострочки.

Але позивач не врахував вимог закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», яким розмір пені обмежується подвійною обліковою ставкою, яка є меншою ніж встановлено сторонами у договорі.

Позивач нарахував та просив стягнути 3% річних та пеню 19.02.2015р.

Позивачем період визначено правильно. Але не правильно визначено кількість днів прострочки.

Так кількість днів прострочки складає:

видаткова накладна №185 від 10.10.2014р. на суму 17 541,66 грн. з 10.11.2014р. по 19.02.2015р. 102 дня;

- видаткова накладна №283 від 15.10.2014р. на суму 2 053,90 грн. з 15.11.2014р. по 19.02.2015р. 97 днів;

- видаткова накладна №325 від 17.10.2014р. на суму 11 470,49 грн. з 17.11.2014р. по 19.02.2015р. 95 днів;

- видаткова накладна №491 від 24.10.2014р. на суму 2 862,80 грн. з 24.11.2014р. по 19.02.2015р. 88 день. За даною накладною позивач просив стягнути не з дня порушення 24.11.2014р., а з 29.11.2014р. Тому кількість днів прострочки - 83 дня;

- видаткова накладна №634 від 31.10.2014р. на суму 10 663,33 грн. з 01.12.2014р. по 19.02.2015р. 81 день;

- видаткова накладна №149 від 10.11.2014р. на суму 253,92 грн. з 10.12.2014р. по 19.02.2015р. 72 дня.

З урахуванням правильної кількості днів прострочки та облікової ставки НБУ, яка складала з 10.11.2014р. по 12.11.2014р. - 12,5%, з 13.11.2014р. - 14%, з 06.02.2015р. - 19,5% , загальний розмір пені складає 344,99 грн., а 3% річних - 3 404,93 грн. Тому в частині пені та 3% річних господарський суд задовольнив вимоги частково у розмірі вищезазначеної суми.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню у зв'язку з вищенаведеним та з наступних підстав.

Ухвала суд про порушення провадження у справі винесена судом 03.04.2015р. і направлена сторонам 06.04.2015р. Розгляд справи призначено на 27.04.2015р. та відповідача зобов'язано надати, крім іншого, розгорнутий акт звірки взаєморозрахунків, відзив на позовну заяву з нормативно обґрунтованими поясненнями по суті заявлених вимог та докази на підтвердження власної позиції. Дана ухвала суду отримана відповідачем 10.04.2015р.

Відповідач, отримавши завчасно ухвалу суду, її вимог не виконав, жодних заперечень проти позову не надав. Натомість 23.04.2015р. представник відповідача за дорученням подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з зайнятістю представника в іншій справі. Належних доказів неможливості явки не надав.

Оскільки відповідно до ст..22 ГПК України участь сторони у судовому процесі є правом сторони і сторона сама вирішує брати участь їй в судовому засіданні чи ні, коло представників сторін, згідно ст..28 ГПК України, не обмежене, то не явка в судове засіданні представника у зв'язку з прийняттям участі в іншому судовому засіданні сама по собі не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Враховуючи наведене, а також те, що відповідач не надав заперечень проти позову, матеріали справи містили достатньо доказів для вирішення спору, господарський суд правильно здійснив розгляд справи по суті.

Що стосується предмета договору, то в п.1.1. Договору зазначено, що асортимент, кількість та ціна, вказуються у видаткових накладних, виписаних на ім'я покупця, які є невід'ємною частиною договору. Таким чином сторони погодили, що предмет договору зазначається у видаткових накладних, які є невід'ємною частиною договору.

Оскільки господарським судом при розгляді справи не допущено порушень норм матеріального та процесуального права, рішення суд відповідає обставинам справи та законодавству, то підстави для його скасування відсутні. Апеляційну скаргу слід залишити без задоволеня.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "АГРО-СОЮЗ" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.04.2015р. у справі № 904/2865/15 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 30.06.2015р.

Головуючий: __________________ С.Г. Антонік

Судді: __________________ Л.О.Чимбар

__________________ Л.В.Чоха