ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"24" червня 2015 р.Справа № 916/1978/15

за позовом: Роздільнянської міської ради Одеської області

до відповідача:Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 12706,57 грн.

Суддя Літвінов С.В.

Представники:

Від позивача: Прибилов О.О. по довіреності № 380/01/02-22 від 06.05.2015р.

Від відповідача: не з'явився.;

СУТЬ СПОРУ: Позивач, Роздільнянська міська рада Одеської області, звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 12706,57 грн., а саме: заборгованість за договором у розмірі 6311,14 грн., пені у розмірі 6395,43 грн. та судового збору.

Ухвалою суду від 15.05.2015 року порушено провадження у справі № 916/1978/15 за позовом Роздільнянської міської ради Одеської області до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення (суддя Брагіна Я.В.)

Розпорядженням керівника апарату господарського суду Одеської області № 554 від 20.05.2015р., у зв'язку з відрахуванням судді Брагіної Я.В. зі штату суддів господарського суду Одеської області призначено повторний автоматичний розподіл справи №916/1978/15. Справу №916/1978/15 передано на розгляд судді Літвінову С.В.

Ухвалою суду від 22.05.2015р. справу №916/1978/15 прийнято до провадження суддею Літвіновим С.В.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце судових засідань був повідомлений належним чином, відзив на позов та витребувані судом документи не надав, про поважність причин відсутності не повідомив, своє право на захист не використав, у зв'язку з чим справа розглядається по наявним в ній матеріалам у порядку ст.75 ГПК України.

В судовому засіданні 24.06.2015 року було оголошено вступну та резолютивну частину рішення відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив.

Між Роздільнянською міською радою Одеської області та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 20 лютого 2014 року укладено Договір особистого строкового сервітуту строком на 5 років, на підставі рішення Виконавчого комітету Роздільнянської міської ради Одеської області від 18 грудня 2013 року № 119, на земельну ділянку площею 0,03 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, для розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності.

Відповідно до п. 3.1. Договору плата за користування земельною ділянкою

вноситься сервітуарієм ФОП ОСОБА_1) у грошовій формі в розмірі 9 % нормативної грошової оцінки землі, що становить 7337,51 грн. (24,78 грн. за 1 кв.м.) на рік.

Відповідно до п. 3.3. Договору плата за користування земельною ділянкою

вноситься щомісячно, у розмірі 611,46 грн. не пізніше 15 числа наступною за звітним місяцем.

За термін використання земельної ділянки з 20 лютого 2014 року по 31

грудня 2014 року позивачем було нараховано 6311,14 грн.

Враховуючи невиконання відповідачем взятого на себе за договором обов'язку щодо оплати за договором, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою та просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором у розмірі 6311,14 грн., пені у розмірі 6395,43 грн. та судового збору.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд дійшов наступних висновків.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 Цивільного кодексу України, а саме: цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Він може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ст.ст.202, 205 Цивільного кодексу України).

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Відповідно до п. 1.2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суу України від 17.05.2011р. № 6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин»: «виходячи з положень статей 13, 14 Конституції України, статей 177, 181, 324, глави 30 Цивільного кодексу України, статті 148 Господарського кодексу України, земля та земельні ділянки і об'єктами цивільних прав, а держава та територіальні громади череі свої органи беруть участь у земельних відносинах з метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок», а відповідно до п. 1.2.2. даної Постанови: «з положень статей 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України, статей 11, 16, 167, 169. 374 ЦК України статей 2, 8, 48, 133, 148, 152, 197, 283 ГК України, статей 80, 84, 123, 124, 12~, 128 ЗК України випливає, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками держ'авної та комунальної власності (наданні земельних ділянок громадянам та юридичним особам у власність або в користування, відчуженні земельних ділянок держ'авної або комунальної власності, укладенні, зміні, розірванні договорів купівлі-продажу, ренти, оренди земельної ділянки та інших договорів щодо земельних ділянок, встановленні сервітуту, суперфіцію, емфітевзису. в тому числі прийнятті державними органами та органами місцевого самоврядування відповідних рішень) діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок», і згідно ст. 142 Конституцій України: «матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти. земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також: об'єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад».

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Земельного кодексу України «земельні відносини -це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею».

Відповідно до ч. 3 ст. 403 Цивільного кодексу України: «особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном. якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду».

Так, судом встановлено існування заборгованості по оплаті за користування земельною ділянкою, у зв'язку з чим позовна вимога щодо стягнення з відповідача 6311,14 грн. є обґрунтованою та підлягає судом задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення пені в розмірі 6395,43 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 549, п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки -грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобов'язання.

Згідно ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Відповідно до ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

В силу ст.216, ч.1 ст.218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 цього кодексу є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Так відповідно до п. 6.2. Договору: «у разі несвоєчасного внесення плати за земельний сервітут СЕРВІТУАРІЙ, в інтересах якого його встановлено, сплачує пеню у розмірі 0,9% від суми щомісячного платежу, за кожен день прострочення оплати».

В зв'язку з порушенням строків оплати, на підставі п.6.2. договору відповідачу позивачем на суму заборгованості нарахована пеня у розмірі 6395,43грн.

Наданий позивачем розрахунок пені, на думку суду, здійснений належним чином, тому судом підлягає задоволенню у повному обсязі.

Станом на день розгляду справи, відповідач борг не сплатив, документів спростовуючих позовні вимоги не надав.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Під час розгляду справи відповідачем не було належним чином доведено суду та доказано виконання своїх зобов'язань.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК України).

Враховуючи вищезазначені обставини справи та перевіривши правильність наданих позивачем розрахунків сум заявлених до стягнення, позовні вимоги позивача до відповідача про стягнення заборгованість за договором у розмірі 6311,14 грн., пені у розмірі 6395,43 грн., є обґрунтованими, підтверджені наявними у справі матеріалами та підлягають задоволенню.

Згідно ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1827 грн.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, код НОМЕР_1) на користь Роздільнянської міської ради Одеської області (67400, Одеська область, Роздільнянський р-н, м. Роздільна, вул. Карла Маркса, 17, на рахунок №0382, банк ГУДКСУ в Одеській області, МФО 828011, код 37958382, код платежу 18010900) заборгованість за договором у розмірі 6311,14 грн., пеню у розмірі 6395,43 грн.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, код НОМЕР_1) на користь Роздільнянської міської ради Одеської області (67400, Одеська область, Роздільнянський р-н, м. Роздільна, вул. Карла Маркса, 17, на рахунок №23035, банк ГУДКСУ в Одеській області, МФО 828011, призначення платежу: відшкодування витрат за судовий збір) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1827 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення підписано 25 червня 2015 р.

Суддя С.В. Літвінов