номер провадження справи 27/83/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2015 Справа № 905/3182/14

Колегія суддів господарського суду Запорізької області: головуючий суддя Дроздова С.С., судді: Кутіщева-Арнет Н.С., Азізбекян Т.А., розглянувши матеріали справи

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "СТІЛ ВОРК" (50069 Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пр. Миру, 50/32)

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Шахтоуправління "Покровське" (85300 Донецька область, м. Красноармійськ, пл. Шибанкова, 1а)

про стягнення 250 748 грн. 90 коп.

Представники сторін:

від позивача: Немодрук А.М., дов. б/н від 25.04.2015р., Грамматчикова О.В., дов. б/н від 15.06.2015р.

від відповідача: Пишина В.Г., дов. № 5 від 08.01.2015р.

Господарським судом Запорізької області розглядається позов Товариства з обмеженою відповідальністю "СТІЛ ВОРК", Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг до Публічного акціонерного товариства "Шахтоуправління "Покровське", Донецька область, м. Красноармійськ про стягнення 232 072 грн. 00 коп. заборгованості за поставлений товар за умовами договору купівлі-продажу № 882П від 05.03.2013 р., 3 471 грн. 54 коп. 3 % річних, 15 205 грн. 36 коп. пені.

Відповідно до довідки про автоматичний розподіл справ між суддями від 25.03.2015р., справу № 905/3182/14 передано на розгляд судді Дроздовій С.С.

Згідно зі ст. 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" та ст. ст. 1, 3 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції", якщо місцевий господарський суд знаходиться на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції, то заява подається до господарського суду за територіальною підсудністю судових справ

Відповідно до розпорядження Вищого господарського суду України від 08.09.2014 р. № 28-р "Про зміну територіальної підсудності господарських справ", у зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя господарськими судами Донецької і Луганської областей, Донецьким апеляційним господарським судом у районі проведення антитерористичної операції, на підставі подання Державної судової адміністрації України від 26.08.2014 р. № 8-4166/14 та від 29.08.2014 р. № 8-4211/14, керуючись статтею 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції", статтею 34 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" визначено, що розгляд господарських справи, підсудних господарським судам, розташованим в районі проведення антитерористичної операції, здійснюється зокрема: господарських справ, підсудних господарському суду Донецької області - господарським судом Запорізької області.

Ухвалою суду від 26.03.2015р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 905/3182/14, присвоєно справі номер провадження 27/83/15 та призначено судове засідання на 27.04.2015р.

Ухвалою від 27.04.2015р. розгляд справи відкладався на 19.05.2015р., відповідно до ст. 77 ГПК України.

Ухвалою суду від 19.05.2015 р., на підставі п. 3 ст. 69 ГПК України, строк вирішення спору продовжено, розгляд справи відкладено на 03.06.2015 р., на підставі ст. 77 ГПК України, у зв'язку з неявкою у судове засідання представника позивача.

Розпорядженням № 01-04/179/15 від 03.06.2015р. в зв'язку із складністю предмету спору та закінченням процесуального строку розгляду справи, справа № 905/3182/14 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючи й суддя Дроздова С.С., судді: Кутіщева - Арнет Н.С., Азізбекян Т.А.

Ухвалою від 03.06.2015р. судовою колегією справа прийнята до провадження та призначено судове засідання на 22.06.2015р.

22.06.2015р. до початку розгляду справи представники позивача та відповідача заявили письмове клопотання щодо відмови від здійснення технічної фіксації судового процесу.

Головуючим суддею оголошено яка справа розглядається, склад суду, та роз'яснено представникам позивача та відповідача, які прибули в судове засідання, їх права, у тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

У судовому засіданні 22.06.2015р. позивач підтримав позовні вимоги, на підставах, викладених у позовній заяві, надав витребувані ухвалою суду документи. Просить суд стягнути з відповідача 232 072 грн. 00 коп. заборгованості за поставлений товар за умовами договору купівлі-продажу № 882П від 05.03.2013 р., 3 471 грн. 54 коп. 3 % річних, 15 205 грн. 36 коп. пені.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позов, зазначивши, що відповідачем оплата за товар здійснена у сумі 546 338 грн. 00 коп., разом з цим, в призначенні платежу ПАТ "Шахтоуправління "Покровське" не вказувало за яку саме партію товару (поставлену по якій додатковій угоді) сплачується певна сума. Просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, вислухавши представників позивача та відповідача, колегія суддів вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права.

Згідно з ч. 1 ст. 13, ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 4-1 ГПК України господарські суди вирішують спори у порядку позовного провадження.

Позов - це вимога позивача про захист порушеного або оспорюваного суб'єктивного права чи охоронюваного законом інтересу, яка здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Згідно з господарським процесуальним законодавством предмет позову це матеріально - правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен винести рішення. Матеріально-правова вимога позивача повинна опиратися на певні обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а саме на підставу позову.

Згідно з ст. 20 ГК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Згідно статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст. 42 Господарського кодексу України).

Підприємницька діяльність здійснюється суб'єктами господарювання, підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Господарським судом встановлено, що 05 березня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стіл Ворк» (продавець) та Публічним акціонерним товариством «Шахтоуправління «Покровське» (покупець) було укладено договір купівлі-продажу № 882П.

Відповідно до п. 1.1 договору продавець зобов'язується передати, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити на умовах, визначених договором обладнання та продукцію виробничо - технічного призначення. Номенклатура, кількість, ціна, строк та умови поставки товару обумовлюються сторонами в додаткових угодах, які є невід'ємною частиною договору.

Додатковими угодами № 3 від 19 квітня 2013 року та № 4 від 08 травня 2013 року сторони узгодили найменування, кількість та вартість товару, що передається від продавця покупцю.

10.06.2013р. позивач передав відповідачу товар на суму 22 726 грн. 80 коп., що підтверджується товарно-транспортною накладною № 000028 від 10 червня 2013 року та видатковою накладною № 69 від 10.06.2013р. Представником відповідача товар отриманий без заперечень та зауважень на підставі довіреності № 1592 від 07.06.2013р.

01.08.2013р. відповідачем отриманий товар на суму 564 144 грн. 00 коп., що підтверджується товарно-транспортною накладною № 000045 від 01 серпня 2013 року та видатковою накладною № 59 від 01 серпня 2013 р. Товар отриманий за довіреністю № 2093 від 01.08.2013р. повноваженим представником відповідача без заперечень та зауважень, про що свідчить підпис на вищевказаних документах.

Всього позивачем передано товар на загальну суму 586 870 грн. 80 коп.

Відповідно до п. 3.2 договору покупець проводить оплату товару шляхом прямого перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця, на підставі рахунку, який виставляє Продавець наступним чином:

- передплата 50% вартості партії товару.

- оплата 50% вартості партії товару перераховується протягом 5-ти днів з дня поставки товару, якщо інше не передбачено додатковими угодами.

20.05.2013р. позивачем був виставлений рахунок № 50 на суму 564 144 грн. 00 коп.

10.06.2013р. позивачем виставлений рахунок № 68 на суму 22 726 грн. 80 коп.

Товар за видатковою накладною № 69 від 10.06.2013р. на суму 22 726 грн. 80 коп. був отриманий відповідачем 10.06.2013р. та остаточний розрахунок мав відбутися до 15.06.2013р.

Товар за видатковою накладною № 59 від 01 серпня 2013 р. на суму 564 144 грн. 00 коп. відповідач отримав 01.08.2013р., отже остаточно розрахуватися він повинен був до 06.08.2013р.

Проте, відповідач на виконання умов договору лише частково здійснив оплату за поставлений товар у сумі 350 253 грн. 44 коп., внаслідок чого сума заборгованості відповідача перед позивачем склала 232 072 грн. 00 коп.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтями 11 та 509 Цивільного кодексу України визначено, що однією із підстав виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк, є договір.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Правовідносини сторін врегульовано договором купівлі-продажу.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати. Покупець зобов'язаний сплатити повну ціну переданого товару.

За приписами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивач прийняті на себе зобов'язання виконав належним чином та поставив відповідачу товар, відповідно до умов договору № 882П від 05.03.2013р.

За відповідачем рахується не сплачена заборгованість у сумі 232 072 грн. 00 коп.

Матеріали справи містять акти звірки взаєморозрахунків станом на 30.09.2013р. та станом на 31.12.2013р., підписаними представниками сторін та скріпленими печатками підприємств, в яких міститься інформація щодо наявності заборгованості ПАТ "Шахтоуправління "Покровське" перед ТОВ "СТІЛ ВОРК" в розмірі 232072 грн.

З урахуванням наведеного, судова колегія вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про стягнення з ПАТ "Шахтоуправління "Покровське" на користь ТОВ "СТІЛ ВОРК" 232072 грн. основного боргу.

Колегія суддів не приймає заперечення відповідача стосовно погашення заборгованості перед позивачем, оскільки вказані заперечення не підкріплені належними доказами.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 3 471 грн. 54 коп. 3 % річних.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобов'язання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтями 611, 625 Цивільного кодексу України.

У відповідності до положень чинного законодавства захист цивільних прав здійснюється, зокрема, шляхом стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках передбачених законодавством або договором, неустойки (штрафу, пені), а також інших засобів передбачених законодавством.

До інших засобів захисту цивільних прав, у відповідності до ст. 625 ЦК України, відносяться індекс інфляції та 3 % річних.

Зокрема, згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3 % річних за допомогою програмного комплексу "Законодавство", господарський суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 471 грн. 54 коп. 3 % річних обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 15 205 грн. 36 коп. пені.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язань може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою (штрафом, пенею).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як визначено ст. 230 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити штрафні санкції (неустойку, штраф, пеню) у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 231 ГК України, законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов'язань, зазначених у частині другій цієї статті.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно з ст. 549 цього Кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до вимог Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 7.2 договору у разі порушення строків оплати поставленого товару продавець сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% від вартості несплаченого в строк товару за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Перевіривши розрахунок суми пені за допомогою програмного комплексу "Законодавство", колегія суддів дійшла висновку, що він складений необґрунтовано. Стягненню підлягає пеня у розмірі 15 043 грн. 35 коп.

В частині стягнення пені в розмірі 162 грн. 01 коп. слід відмовити.

Відповідно до ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном.

Відповідно до вимог ст.ст. 22, 33 ГПК України сторони зобов'язані вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, ст. 34 ГПК України.

Згідно зі ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Під належним виконанням зобов'язання розуміють виконання належній особі, в належному місці, в належний строк (термін), з додержанням усіх інших вимог і принципів виконання зобов'язань. Якщо учасники зобов'язання порушують хоч би одну з умов його належного виконання, зобов'язання не припиняється, а трансформується (змінюється), оскільки в такому разі на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов'язки у вигляді відшкодування збитків, сплати неустойки тощо. Виконання таких додаткових обов'язків, як правило, не звільняє боржника від виконання зобов'язання в натурі. Лише після того, як сторони здійснять усі дії, що випливають із зобов'язання, воно вважатиметься припиненим.

Виконання, яке припиняє зобов'язання, має бути належним чином оформлене (підтверджене).

Приписами ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання

Факт виконання зобов'язань за договором № 882п від 05.03.2013р. належним чином відповідач не довів.

Ст. 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України, в судовому засіданні 22.06.2015р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Позовні вимоги задоволено частково.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України судовий збір при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 46, 33, 44, 49, 82, 84, 85, ГПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "СТІЛ ВОРК", Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг до Публічного акціонерного товариства "Шахтоуправління "Покровське", Донецька область, м. Красноармійськ задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Шахтоуправління "Покровське", (85300 Донецька область, м. Красноармійськ пл.. Шибанкова, 1а ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СТІЛ ВОРК" (50069 Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг пр. Миру, 50/32 ) 232 072 (двісті тридцять дві тисячі сімдесят дві) грн. 00 коп. заборгованості за поставлений товар, 3 471 (три тисячі чотириста сімдесят одна) грн. 54 коп. 3 % річних, 15 043 (п'ятнадцять тисяч сорок три) грн. 35 коп. пені та 5 011 (п'ять тисяч одинадцять) грн. 74 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Головуючий суддя С.С. Дроздова

Судді Н.С. Кутіщева-Арнет

Т.А. Азізбекян

Рішення оформлено та підписано 26.06.2015р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.