ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16.06.2015 Справа № 908/3108/15

Суддя господарського суду Донецької області Макарова Ю.В., при секретарі судового засідання Бикова Я.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовною заявою: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Алчевськ, Луганська область

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Словважмаш», м. Слов'янськ, Донецька область

про стягнення 84105грн. 13коп.

за участю уповноважених представників:

від Позивача: ОСОБА_2 за довіреністю від 17.11.2014р.;

від Відповідача: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, м. Алчевськ звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Словважмаш», м. Слов'янськ, про стягнення суми основного боргу у розмірі 45000грн., пені у розмірі 14222грн.44коп., інфляційних нарахувань у розмірі 22930грн. 06коп., 3% річних у розмірі 1952грн. 63коп., всього 84105грн. 13коп.

В позовній заяві позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором про надання транспортно-експедиторських послуг № 394/45 від 19.09.2012р. щодо своєчасної та повної оплати за отримані послуги.

16.06.2015р. представник позивача до судового засідання з'явився, позовні вимоги підтримав, повідомив про відсутність будь-яких додаткових доказів в обґрунтування власної позиції по суті спору.

Відповідач до судових засідань своїх представників не направив, вимоги ухвал суду від 20.05.2015р. та 04.06.2015р. не виконав, хоча належним чином був повідомлений про час судового засідання.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Суд відзначає, що відсутність представника відповідача в судовому засіданні не може перешкоджати здійсненню судом правосуддя в установлені законом строки. Про необхідність витребування від сторін будь-яких інших доказів, без яких неможливо розглянути дану справу, до суду не заявлялося.

Оскільки в матеріалах справи є докази повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, виходячи з того, що участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 Господарського процесуального кодексу України) є правом, а не обов'язком сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача за наявними у ній матеріалами, оскільки їх достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин.

Вислухавши під час судового засідання 16.06.2015р. представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд встановив:

19.09.2012р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, (перевізник) та Публічним акціонерним товариством «Словважмаш» (замовник) був укладений договір №394/45 про надання транспортно-експедиторських послуг (далі - договір).

За умовами п.1 договору, предмет договору становлять взаємовідносини сторін, які виникають при транспортно-експедиційному обслуговуванні вантажу, який надається Замовником Виконавцю для транспортування у міжнародному та внутрішньому сполученні. Кількість та вид вантажу, маршрути прямування, вантажовідправники та вантажоодержувачі, графік подачі транспорту, ставки обумовлюються разовими замовленнями - додатками додатково перед кожним конкретним відправленням.

Відповідно до п. 3 договору сторони дійшли згоди, що оплата послуг здійснюється відповідно до наданого розрахунку та акту виконаних робіт виконавця після доставки вантажу і надання повного пакету документів, протягом трьох банківських діб (якщо інше не обумовлено заявкою-додатком у безготівковій формі).

За умовами п.4.2.1 договору, у разі несвоєчасної оплати транспортних послуг Замовник сплачує виконавцю штраф у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний банківський день прострочення платежу.

Відповідно до Розділу 5 додаткові умови, договір набирає юридичної сили з моменту його підписання та діє до 31.12.2012р., всі зміни до даного договору є дійсними лише у письмовому вигляді та підписані обома сторонами. Даний договір складений у двох екземплярах та може бути підписаний з використанням факсимільної та електронного зв'язку.

Договір підписаний сторонами та скріплений печатками сторін без будь-яких заперечень.

Сторони у двосторонньому порядку уклали замовлення №02/12-13-1 від 02.12.2013р., №19/11-13 від 19.11.2013р., № 14/11-13-2 від 14.11.2013р., у яких дійшли згоди щодо маршруту перевезення, дати завантаження, вартості послуг, форми та строку оплати, тощо. Так, відповідно до вказаних замовлень, форма та строк оплати - п'ять днів по вивантаженню згідно факсокопії CMR.

В позовній заяві позивач посилається на те, що за договором №394/45 від 19.09.2012р. надав відповідачу послуги з перевезення вантажів автотранспортом за актами здачі-прийняття робіт №Г-00111 від 17.11.2013р., №Г-00116 від 22.11.2013р., №Г-00123 від 05.12.2013р. у загальному розмірі 45000грн.00коп., але послуги залишилися повністю не оплаченими відповідачем, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 45000грн.00коп., яка і заявлена до стягнення.

Позивач звернувся до відповідача з претензією-вимгою б/н від 16.04.2014р. про сплату суми заборгованості та штрафних санкцій, про направлення якої свідчить фіскальний чек від 16.04.2014р.

Оскільки претензія залишилася без задоволення, заборгованість у розмірі 45000грн.00коп. відповідачем не була сплачена, вказана обставина призвела до звернення з позовом до суду за захистом порушеного права.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд дійшов наступних висновків:

Враховуючи статус сторін та характер правовідносин між ними, останні (правовідносини) регулюються насамперед відповідними положеннями Господарського і Цивільного кодексів України та умовами укладеного між ними договору.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Предметом позову є стягнення суми боргу в розмірі 45000грн.00коп., пені у розмірі 14222грн.44коп., інфляційних нарахувань у розмірі 22930грн. 06коп., 3% річних у розмірі 1952грн.63коп.

Підставою позову є договір №394/45 від 19.09.2012р. про надання транспортно-експедиторських послуг щодо своєчасної та повної оплати транспортно-експедиційних послуг за актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) №Г-00111 від 17.11.2013р. на суму 16500грн.00коп, №Г-00116 від 22.11.2013р. на суму 15000грн.00коп., №Г-00123 від 05.12.2013р. на суму 13500грн.00коп.

Договір №394/45 від 19.09.2012р. є підставою для виникнення у його сторін прав і обов'язків, визначених ним та за своєю правовою природою та ознаками є договором транспортного експедирування, правовідносини за яким регулюються нормами Глави 65 Цивільного кодексу України.

Частинами 1, 2 ст. 929 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

У відповідності до ст. 931 Цивільного кодексу України розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Таким чином, на підставі укладеного між сторонами договору №394/45 від 19.09.2012р. позивач зобов'язується за плату і за рахунок відповідача (замовника) організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 цього ж Кодексу господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до матеріалів справи, сторони у двосторонньому порядку уклали замовлення 02/12-13-1 від 02.12.2013р. за маршрутом перевезення м. Слов'янськ - м. Москва РФ, де обумовили найменування вантажу, дату та час подачі та завантаження, адресу завантаження, строк доставки вантажу, адресу вивантаження, вартість послуг - 13500грн., форму та строк оплати, інші умови перевезення.

Відповідно до матеріалів справи, сторони у двосторонньому порядку уклали замовлення 19/11-13 від 19.11.2013р. за маршрутом перевезення м. Слов'янськ - м. Покров РФ, де обумовили найменування вантажу, дату та час подачі та завантаження, адресу завантаження, строк доставки вантажу, адресу вивантаження, вартість послуг - 15000грн., форму та строк оплати, інші умови перевезення.

Відповідно до матеріалів справи, сторони у двосторонньому порядку уклали замовлення 14/11-13-2 від 14.11.2013р. за маршрутом перевезення м. Слов'янськ - м. Покров РФ, де обумовили найменування вантажу, дату та час подачі та завантаження, адресу завантаження, строк доставки вантажу, адресу вивантаження, вартість послуг - 16500грн., форму та строк оплати, інші умови перевезення.

Матеріалами справи підтверджується, що на підставі договору №394/45 від 19.09.2012р. відповідно до актів здачі-прийняття робіт (наданих послуг): №Г-00111 від 17.11.2013р. на суму 16500грн.00коп. (згідно замовлення №14/11-13-2 від 14.11.2013р.), №Г-00116 від 22.11.2013р. на суму 15000грн.00коп. (згідно замовлення № 19/11-13 від 19.11.2013р.), №Г-00123 від 05.12.2013р. на суму 13500грн.00коп. (згідно замовлення №02/12-13-1 від 02.12.2013р., відповідач отримав від позивача послуги з перевезення вантажу автомобільним транспортом на загальну суму 45000грн.00коп.

В матеріалах справи наявні міжнародні товарно-транспортні накладні CMR до кожного перевезення.

Господарський суд приймає до уваги, що замовником при отриманні послуг не подавалося жодних заперечень відносно виконання виконавцем прийнятих за договором зобов'язань. Зокрема, у вищевказаних актах сторони підтвердили, сторони по виконанню зобов'язань згідно договору претензій одна до одної не мають.

Оскільки суду не надано доказів незгоди відповідача щодо належності виконання позивачем прийнятих на себе згідно договору зобов'язань, враховуючи підписання актів здачі-прийняття робіт (наданих послуг) без жодних заперечень, суд дійшов висновку, що свої зобов'язання позивач виконав у відповідності з умовами договору № 394/45 від 19.09.2012р.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають зокрема з договору або іншого правочину.

За приписами ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Як вже зазначалося, у п. 3 договору сторони дійшли згоди, що оплата послуг здійснюється відповідно до наданого розрахунку та акту виконаних робіт виконавця після доставки вантажу і надання повного пакету документів, протягом трьох банківських діб (якщо інше не обумовлено заявкою-додатком у безготівковій формі).

Підписавши та скріпивши печатками у двосторонньому порядку заявки №02/12-13-1 від 02.12.2013р., №19/11-13 від 19.11.2013р., № 14/11-13-2 від 14.11.2013р. сторони дійшли згоди щодо іншого порядку оплати послуг - п'ять днів по вивантаженню згідно факсокопії CMR.

Позивач стверджує, що послуги залишилися неоплаченими відповідачем у розмірі 45000грн.00коп., тобто у повному обсязі. У підтвердження розміру заборгованості позивачем надана суду довідка за підписом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 28.05.2015р., односторонній акт звірки розрахунків від 30.04.2015р.

Згідно зі ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи, що відповідно до акту здачі-прийняття робіт (наданих послуг) №Г-00111 від 17.11.2013р. дата розвантаження 17.11.2013р., то з урахуванням умов заявки № 14/11-13-2 від 14.11.2013р. граничний строк оплати послуг настав для відповідача 22.11.2013р., а вже з 23.11.2013р. почалося прострочення виконання грошового зобов'язання з оплати послуг з перевезення вантажу;

Враховуючи, що відповідно до акту здачі-прийняття робіт (наданих послуг) №Г-00116 від 22.11.2013р. дата розвантаження 22.11.2013р., то з урахуванням умов заявки №19/11-13 від 19.11.2013р. граничний строк оплати послуг настав для відповідача 27.11.2013р., а вже з 28.11.2013р. почалося прострочення виконання грошового зобов'язання з оплати послуг з перевезення вантажу;

Враховуючи, що відповідно до акту здачі-прийняття робіт (наданих послуг) №Г-00123 від 05.12.2013р. дата розвантаження 05.12.2013р., то з урахуванням умов заявки №02/12-13-1 від 02.12.2013р. граничний строк оплати послуг настав для відповідача 10.12.2013р., а вже з 11.12.2013р. почалося прострочення виконання грошового зобов'язання з оплати послуг з перевезення вантажу.

Отже, на час звернення позивача з позовом до суду строк оплати за всіма спірними актами вже настав.

У відповідності до норм ст. ст. 525,526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи, що факт отримання послуг відповідачем від позивача підтверджується матеріалами справи, докази погашення боргу в сумі 45000грн.00коп. суду не надані, заявлений розмір боргу не спростований відповідачем, суд дійшов висновку, що на момент прийняття рішення господарське зобов'язання належним чином перед позивачем залишилося невиконаним, в результаті чого позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 45000грн.00коп підлягають задоволенню.

Посилаючись на несвоєчасне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань, позивач просить суд також стягнути з відповідача 3% річних у сумі 1952грн. 63коп., які нараховані відповідно до розрахунку наступним чином:

за актом №Г-00111 від 17.11.2013р. за період з 17.11.2013р. по 05.05.2015р. в сумі 725грн.55коп.

за актом №Г-00116 від 22.11.2013р. за період з 22.11.2013р. по 05.05.2015р. в сумі 653грн.42коп.

за актом №Г-00123 від 05.12.2013р. за період з 05.12.2013р по 05.05.2015р. в сумі 573грн.66коп.

Посилаючись на несвоєчасне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань, позивач просить суд також стягнути з відповідача інфляційні втрати у сумі 22930грн. 06коп., які нараховані відповідно до розрахунку наступним чином:

за актом №Г-00111 від 17.11.2013р. за період грудень 2013р. - березень 2015р.;

за актом №Г-00116 від 22.11.2013р. за період грудень 2013р. - березень 2015р.;

за актом №Г-00123 від 05.12.2013р. за період грудень 2013р. - березень 2015р.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв'язку з тим, що в країні відбулися інфляційні процеси, то позивач має право на збереження реальної величини грошей, строк оплати яких наступив, але не сплачених.

Суд дослідивши та надавши оцінку розрахунку 3% річних, враховуючи вищевикладені висновки суду щодо граничних строків оплати за кожним спірним актом здачі-прийняття робіт (наданих послуг), дійшов висновку, що позивачем невірно визначений початок періоду нарахування 3% річних за всіма спірними актами. Так, саме з встановлених судом дат прострочення виконання зобов'язань виникли і підстави для нарахування 3% річних.

Враховуючи вищевикладене, позивач має право нараховувати 3% річних за актом №Г-00111 від 17.11.2013р. починаючи з 23.11.2013р., за актом №Г-00116 від 22.11.2013р. починаючи з 28.11.2013р., за актом №Г-00123 від 05.12.2013р. починаючи з 11.12.2013р.

Здійснивши власний розрахунок 3% річних за спірними актами, з урахуванням зроблених висновків, в межах обраних позивачем періодів нарахування, а саме: за актом №Г-00111 від 17.11.2013р. за період з 23.11.2013р. по 05.05.2015р., за актом №Г-00116 від 22.11.2013р. за період з 28.11.2013р. по 05.05.2015р., за актом №Г-00123 від 05.12.2013р. за період з 11.12.2013р. по 05.05.2015р. за формулою Сума 3% річних = С х 3 х Д : 366(2012р.) та 365(2013р.) : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення, суд встановив, що сума 3% річних, що підлягає задоволенню становить 1930рн. 44коп., у зв'язку з чим відмовляє в задоволенні 3% річних у розмірі 22грн.19коп.

Суд перевіривши арифметичних розрахунок позивача в частині вимог щодо стягнення інфляційних втрат, з урахуванням Рекомендацій Верховного Суду України відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" Лист ВСУ від 03.04.97р. № 62-97р, дійшов висновку, що вимоги позивача до відповідача в цій частині суд вважає такими, що підлягають задоволенню у заявленому розмірі.

Посилаючись на несвоєчасне виконання грошового зобов'язання відповідачем щодо своєчасної оплати наданих послуг з перевезення вантажу, позивач просить суд також стягнути з відповідача пеню у сумі 14222грн. 44коп, яка нарахована наступним чином:

за актом №Г-00111 від 17.11.2013р. з 05.05.2014р. по 05.05.2015р. в розмірі 5214грн.90коп.

за актом №Г-00116 від 22.11.2013р. з 05.05.2014р. по 05.05.2015р. в розмірі 4740грн.81коп.

за актом №Г-00123 від 05.12.2013р. з 05.15.2014р по 05.05.2015р. в розмірі 4266грн.73коп.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, ст. 216 Господарського кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов'язань може забезпечуватися в т.ч. неустойкою.

Під неустойкою (штрафом, пенею), відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Як встановлено ч. 6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За умовами п.4.2.1 договору, у разі несвоєчасної оплати транспортних послуг Замовник сплачує виконавцю штраф у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний банківський день прострочення платежу. Суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою обумовлений п. 4.2.1 договору штраф є пенею.

Відповідно до постанови Національного банку України "Про затвердження Положення про порядок здійснення уповноваженими банками операцій за документарними акредитивами в розрахунках за зовнішньоекономічними операціями" №514 від 03.12.2003р., банківський день це робочий день банку в тому місці, в якому повинна виконуватися дія, передбачена Уніфікованими правилами та звичаями для документарних акредитивів або іншими міжнародними документами, затвердженими Міжнародною торговельною палатою.

Отже, під банківським днем слід розуміти день, коли банківська система України дозволяє перераховування коштів.

Між тим, суд приймає до уваги, що згідно ч.3 ст.67 КЗпП у разі, коли святковий або неробочий день (ст.73) збігається з вихідним днем, вихідний день переноситься на наступний після святкового або неробочого. Тому, відповідно до Листа Міністерства праці та соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік» від 04.09.2013р. № 9884/0/14-13/13 за графіком п'ятиденного робочого тижня з вихідними днями в суботу та неділю у 2014р. вихідний день у неділю 8 червня має бути перенесений на понеділок 9 червня.

Суд не погоджується з нарахуванням пені позивачем до 05.05.2015р. за кожним спірним актом, оскільки це суперечать вимогам ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України в частини законодавчо встановленого обмеження у шість місяців, з дня коли зобов'язання повинно бути виконано. Враховуючи наведені приписи законодавства та матеріали справи, позивач має право нараховувати пеню за актом №Г-00111 до 23.05.2014р.; за актом №Г-00116 до 28.05.2014р.; за актом №Г-00123 до 11.06.2014р.

Здійснивши власний розрахунок пені за формулою С х РП х Д : 100, де С - сума заборгованості за період, РП - розмір пені, вказаний у договорі, Д - кількість днів прострочення оплати, з урахуванням викладених висновків, в межах обраних позивачем періодів нарахування, а саме:

за актом №Г-00111 від 17.11.2013р. на суму 16500грн. за період з 05.05.2014р. по 08.05.2014р., з 12.05.2014р. по 16.05.2014р., з 19.05.2014р. по 23.05.2014р.;

за актом №Г-00116 від 22.11.2013р. на суму 15000грн. за період з 05.05.2014р. по 08.05.2014р., з 12.05.2014р. по 16.05.2014р., з 19.05.2014р. по 23.05.2014р. , з 26.05.2014р. по 28.05.2014р.;

за актом №Г-00123 від 05.12.2013р. на суму 13500грн. за період з 05.05.2014р. по 08.05.2014р., з 12.05.2014р. по 16.05.2014р., з 19.05.2014р. по 23.05.2014р. , з 26.05.2014р. по 30.05.2014р., з 02.06.2014р. по 06.06.2014р., з 10.06.2014р. по 11.06.2014р.,

встановив, що вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню у загальному розмірі 435грн. 71коп., в іншій частині позовні вимоги щодо стягнення пені не підлягають задоволенню.

Згідно з ч.1 ст. 49 ГПК судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Наведене правило застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачений судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6,11, 193, 509, 530, 546,548, 549,612, 625, 901, 903, 929 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173-175, 232 Господарського кодексу України, ст.ст.33,34,43,49,75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, до Публічного акціонерного товариства «Словважмаш», про стягнення суми основного боргу у розмірі 45000грн., пені у розмірі 14222грн.44коп., інфляційних нарахувань у розмірі 22930грн.06коп., 3% річних у розмірі 1952грн.63коп. - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Словважмаш» (84102, м. Слов'янськ, Донецька область, вул. Заводська, буд. 2, ; р/р 701 у ПАТ "Енергобанк" м. Київ, МФО 300272) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (94214, АДРЕСА_1, ідентиф.код НОМЕР_1) суму основного боргу у розмірі 45000грн., пеню у розмірі 435грн. 71коп., інфляційні нарахування у розмірі 22930грн. 06коп., 3% річних у розмірі 1930рн. 44коп, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1527грн.03коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

У судовому засіданні 16.06.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Видати наказ після набрання рішення законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

Повний текст рішення складено та підписано 22.06.2015р.

Суддя Ю.В. Макарова