РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2015№910/11043/15

За позовом Міністерства оборони України

до Концерн "Техновоєнсервіс"

про стягнення 290,29 грн.

Суддя Літвінова М.Є.

Представники сторін:

від позивачa: Марченко І.І. - представ. за довір.;

від відповідача: Байда О.Г. - представник за дов.

У судовому засіданні 24.06.2015, на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Міністерства оборони України до Концерн "Техновоєнсервіс" про стягнення 290, 29 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при перевірці виконання умов та розрахунків було виявлено порушення умов договору комісії та чинного законодавства України, яке призвело до недоотримання державою грошових коштів у розмірі 198,39 грн. Крім того, позивач заявив до стягнення пеню - 44,94 грн., 3 % річних - 4,29 та інфляцій - 42,67 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30.04.2015 порушено провадження у справі №910/11043/15, розгляд справи призначений на 25.05.2015.

В судовому засіданні 25.05.2015, в порядку статті 77 ГПК України, оголошено перерву на 15.06.2015.

В судовому засіданні 15.06.2015, відповідно до ст. 77 ГПК України, оголошено перерву на 24.06.2015.

Відповідач у відзиві на позов заперечив проти позовних вимог з підстав виконання умов договору, тобто позивачем передано відповідачу згідно специфікації 66 одиниць майна, яке реалізоване та кошти платіжними дорученнями №134, 140-142, 145, 149, 154 на загальну суму 1 176 150, 14 грн. перерахована на рахунок Міністерства оборони України.

У судовому засіданні 24.06.2015, на підставі ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

27.05.2014 між Міністерством оборони України (комітент за договором) та Концерном "Техвоєнсервіс" (комісіонер за договором) укладений договір комісії про відчуження та реалізацію рухомого військового майна (виробів військового призначення та/або виробів подвійного використання) на внутрішньому ринку №290/2/15-14вр (далі - договір), за умовами якого комітент доручає комісіонеру, а комісіонер бере на себе зобов'язання за комісійну плату укласти на умовах, що не суперечать договору та виконати від свого імені, в інтересах комітента та за рахунок останнього, договір з покупцем на реалізацію надлишкового військового майна Збройних Сил України (далі - майно) на умовах EXW - військові частини: А4558, м. Ніжин; А0177 с. Щербані, відповідно до офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної Торгової Палати "Інкотермс" у редакції 2000 року на внутрішньому ринку згідно зі специфікацією майна, яке передається комітентом комісіонеру для реалізації покупцю (додаток №1 до договору).

Номенклатура, категорія, кількість, якість та комплектність майна, що передається для реалізації за даним договором, визначені у додатку №1 до договору з урахуванням зазначеного в актах технічного стану (додаток №6 до цього Договору) (п. 2.1).

Відповідно до п. 4.1 договору, ціна договору за яким комітент передає для реалізації комісіонеру майно, підтверджується додатками до договору і встановлюється сторонами в розмірі 1 015 883,35 грн. без податку на додану вартість і включає вартість майна (мінімальну вартість згідно зі звітом про незалежну оцінку щодо визначення ринкової вартості військового майна, невід'ємною частиною якого є реалізація на нього, оформлена згідно вимог чинного законодавства) (додаток №4 до цього Договору).

Згідно п. 4.3 договору, грошова сума, яку комісіонер зобов'язується перерахувати комітенту від виконання його доручення, повинна бути не меншою ніж передбачено у п. 5 додатку 2 до договору.

Відповідно до специфікації (додаток №1 до договору), майно згідно переліку (66 одиниць) на суму 1 015 883,35 грн. без ПДВ передається комісіонеру для реалізації покупцю.

Згідно наданого відповідачем акта про виконання умов та документальної звірки взаєморозрахунків за договором комісії витрати на організацію відчуження склали 18 499,39 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на лист відповідача (№225/К/735-7 від 07.05.2014) в якому йдеться про те, що департаментом відчуження с. Щербані згідно звіту про незалежну оцінку проведену ТОВ "Слав-Консалтинг" на загальну суму відчуження військового майна з в/ч А4558 м. Ніжин та в/ч А0177 с. Щербані згідно звіту про незалежну оцінку, проведену ТОВ "Слав-Консалтинг" на загальну суму 1 026 909,33 грн., у зв'язку з тим, що незалежним оцінювачем невірно зазначено майно у пункті №50 (бортовий ЗИЛ - 431410) звіту та просив не включати вище значену позицію до специфікації договору комісії.

Таким чином, позивач вказує, що перевищення витрат складає 198,39 грн., з чим суд не погоджується, оскільки зазначене є безпідставним і необґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст. 1011, 10 12 ЦК України, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Договір комісії може бути укладений на визначений строк або без визначення строку, з визначенням або без визначення території його виконання, з умовою чи без умови щодо асортименту товарів, які є предметом комісії. Комітент може бути зобов'язаний утримуватися від укладення договору комісії з іншими особами. Істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов'язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Таким чином, матеріали справи, свідчать про укладення договору комісії від 27.05.2014 №290/2/15-14вр та погодження його ціни - 1 015 883,35 грн. і підписання специфікації до нього на майно, яке передано для реалізації покупцю на вказану суму, що підписані та погоджені сторонами після листа №225/К/735-7, на який посилається позивач у позовній заяві.

При цьому, судом встановлено, що договір виконувався відповідачем - майно було реалізоване та кошти платіжними дорученнями №134, 140-142, 145, 149, 154 на загальну суму 1 176 150,14 грн. перераховані Міністерству оборони України.

Крім того, позивач вказує на те, що згідно наданого відповідачем акта про виконання умов та документальної звірки взаєморозрахунків за договором комісії витрати на організацію відчуження склали 18 499, 39 грн., що відповідає витратам на оцінку майна вартістю 1 026 909,00 грн. відповідно звіту про оцінку майна.

З урахуванням зазначеного, позивач стверджує, що загальна сума договору змінена та становила 1 015 883,35 грн. відповідно зведеної відомості на організацію майна покупцю склали 18 301,00 грн.

При цьому, слід зазначити, що умовами договору (п. 1.4) сторони встановили, що всі витрати комісіонера пов»язані з реалізацією майна, підлягають обов'язковому письмовому погодженню з комітентом.

Показники, погоджених з комітентом надходжень та витрат внесено у зведену відомість запланованих надходжень та витрат за договором (додаток №2 до цього Договору).

Додатком №2 (який долучений до позовної заяви) (зведена відомість) свідчить, що витрати комісіонера на організацію реалізації майна покупцю становить 18 301,00 грн. (1,80% від суми договору), однак додатком №2 (наданий відповідачем (зведена відомість) передбачено, що витрати на проведення експертної оцінки майна визначені в розмірі 18 500,00 грн. (1,82% від суми договору).

Вказані додатки 2 погоджені та підписані сторонами договору, однак містять різні дані, зокрема в частині розміру витрат комісіонера на організацію реалізації майна покупцю.

При цьому, судом взято до уваги укладення тристороннього договору між сторонами та ТОВ "Слав-Консалтинг" №290/4/1 від 29.01.2014 про виконання робіт з незалежної оцінки рухомого військового майна, відповідно до якого замовник (позивач) доручає, а виконавець приймає на себе обов'язки виконати якісно та у встановлені цим договором строки незалежну оцінку рухомого військового майна на умовах визначених договором та відповідно до переліку рухомого військового майна, яке підлягає незалежній оцінці та підготовку за її результатами звіту про незалежну оцінку рухомого військового майна. Вартість зазначених робіт становить 18 500,00 грн. у тому числі ПДВ, яка була сплачена відповідачем (платіжні доручення №457 від 17.03.2014 на суму 10 000,00 грн., №476 від 20.03.2014 на суму 8 500,00 грн.) на підставі рахунку №О-0000302-1 від 03.02.2014 та прийняті роботи згідно акту від 31.01.2014.

Відтак, матеріали справи не дають підстав для висновку щодо перевищення витрат на суму 198,39 грн., як про це стверджує позивач.

Відповідно до ч. 1 статті 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного в сукупності, суд дійшов висновку про не доведеність позовних вимог належними та допустимими доказами, а обставини на які посилається позивач, спростовані наявними матеріалами справи, тому не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями ст.32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання

повного тексту рішення: 30.06.2015.

Суддя М.Є. Літвінова