ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2015 р.Справа № 922/2922/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суслової В.В.

при секретарі судового засідання Помпі К.І.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод будівельних матеріалів "АСТОР", м. Харків
до Публічного акціонерного товариства "Харківський машинобудівний завод "Світло Шахтаря", м. Харків
про стягнення 8809,05 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківський завод будівельних матеріалів "АСТОР" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з відповідача - Публічного акціонерного товариства Харківський машинобудівний завод "Світло Шахтаря" заборгованості за договором №Б-2110/13 від 21.10.2013 року у розмірі 8809,05 грн., яка складається з основної суми боргу - 7050 грн., 3% річних - 74,75 грн. та інфляційних втрат - 1684,80 грн. Крім того, у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача понесені витрати зі сплати судового збору в розмірі 1827 грн. Позовні вимоги вмотивовано неналежним виконанням відповідачем умов договору №Б-2110/13 грн. від 21.10.2013р. щодо оплати вартості поставленого товару.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи від 13 травня 2015 року справу № 922/2922/15 призначено до розгляду судді-доповідачу - Чистяковій І.О.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15 травня 2015 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 10 червня 2015 року о 12:20 годині. Цією ж ухвалою суду витребувано у сторін додаткові докази.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10 червня 2015 року розгляд справи було відкладено на 22 червня 2015 року об 11:30 год.

19 червня 2015 року від представника відповідача до суду надійшли із супровідним листом за вх. № 25147 додаткові документи, в тому числі відзив на позовну заяву та платіжні доручення про погашення основної заборгованості.

Відповідно до протоколу повторного авторозподілу судової справи між суддями від 22 червня 2015 року у зв'язку із хворобою судді Чистякової І.В. справу №922/2922/15 передано до розгляду судді Сусловій В.В.

У судове засідання 22 червня 2015 року сторони своїх представників не направили.

В своєму відзиві на позов від 19 червня 2015 року відповідач вказує про погашення основної заборгованості у розмірі 7050,00 грн., позовні вимоги стосовно 3% річних та інфляційних втрат визнає.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши матеріали справи в їх сукупності, надаючи правову оцінку позовним вимогам, суд встановив наступне.

21 жовтня 2013 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Харківський завод будівельних матеріалів "Астор" (позивачем, постачальником) та Публічним акціонерним товариством "Харківський машинобудівний завод "Світло шахтаря" (відповідачем, покупцем) був укладений Договір № Б-2110/13, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця товар, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей товар на умовах договору.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Статтею 265 Господарського кодексу України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник, зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки другій стороні - покупцеві, товар, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму. Договір укладається на розсуд сторін.

На виконання умов договору згідно видаткових накладних № РНД-003390 від 12.11.2014 року та № РНД-003112 від 17.10.2014 року позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 10425,00 грн.

Відповідно до п. 4.9.3. Договору, покупець зобов'язаний оплатити товар в строк не пізніше 40 (сорока) календарних днів з дати поставки партії товару.

Виходячи з вищенаведеного, товар згідно видаткової накладної № РНД-003112 від 17.10.2014 року мав бути оплачений в строк не пізніше 26.11.2014 року, а згідно видаткової накладної № РНД-003390 від 12.11.2014 року в строк не пізніше 22.12.2014 року.

Проте, оскільки відповідач в строк передбачений договором свої зобов'язання щодо оплати за поставлений товар не виконав, позивач 30.03.2015 року направив на адресу відповідача претензію щодо оплати товару, після чого відповідачем була сплачена сума у розмірі 3375,00 грн. за товар поставлений за видатковою накладною № РНД-003112.

В порушення умов договору станом на час подання позову до суду заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 7050,00 грн. погашена не була, що й стало підставою для подачі позивачем позову до суду.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

Як свідчать матеріали справи, заборгованість у розмірі 7050,00 грн. була сплачена відповідачем після подачі позову до суду, а саме платіжним дорученням №36438 від 14 травня 2015 року на суму 7050 грн. Вказане також підтверджується випискою банку про рух коштів відповідача.

Одже, враховуючи погашення відповідачем основної заборгованості перед позивачем у розмірі 7050,00 грн., суд дійшов висновку про припинення провадження у справі в цій частині позовних вимог на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам в частині стягнення 3 % річних у розмірі 74,75 грн. та інфляційних втрат у розмірі 1684,80 грн., суд зазначає наступне.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Як свідчать матеріали справи, період нарахування та розрахунок 3% річних та інфляційних втрат позивачем визначений вірно, згідно вимог діючого законодавства, суми нарахувань визнані відповідачем, що дає підстави суду задовольнити позовні вимоги в частині стягнення 3% річних у сумі 74,75 грн. та інфляційних втрат у сумі 1684,80 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. 526, ч.1 ст.530, 610, 625 ЦК України, ст. ст. 1, 4, 12, 22, 33-34, 38, 43, 47-49, 75, п. 1-1 ст. 80 ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Припинити провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 7050,00 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Харківський машинобудівний завод "Світло шахтаря" (61001, м. Харків, вул. Світло шахтаря, 4/6, , п/р 4478 в ПАТ "ПУМБ" в м. Харкові, МФО 334851) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод будівельних матеріалів "АСТОР" (61106, м. Харків, вул. Індустріальна, 3, , п/р № 1148 в ПАТ "Національний кредит" в м. Балаклія, МФО 350705) - 74, 75 грн. 3% річних, 1684,80 грн. інфляційних втрат, 1827,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 23.06.2015 р.

Суддя В.В. Суслова

справа № 922/2922/15