ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2015 Справа № 917/1120/15

за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго", вул. Комарова, 2а, м. Полтава, 36008

до Полтавської обласної спілки споживчих товариств, вул. Червоноармійська, 3, м.Полтава, 36003

про стягнення 483 642,06 грн.

Суддя Ківшик О.В.

Представники до перерви . :

від позивача: Данілова Н.Н., довіреність № 29/14/20 від 05.01.2015 р., паспорт серії КН № 158801, виданий Октябрським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 05.05.1996 р..;

від відповідача: Даніленко О.В., довіреність № 05/1 від 12.01.2015 р., паспорт серії КН № 124939, виданий Октябрським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 27.03.1996 р..

У судовому засіданні 23.06.2015 р. оголошено перерву в порядку ст. 77 ГПК України до 30.06.2015 р. до 09 год. 00 хв. для надання можливості представлення сторонами додаткових письмових доказів з посиланням на відповідні норми чинного законодавства в обґрунтування своєї позиції у справі з урахуванням питань, що були предметом дослідження у судовому засіданні.

Представники після перерви :

від позивача: Шпілька С.О., довіреність № 29/14/16 від 05.01.2015 р., паспорт серії КО № 528248, виданий Октябрським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 05.12.2003 р.;

від відповідача: Даніленко О.В., довіреність № 05/1 від 12.01.2015 р., паспорт серії КН № 124939, виданий Октябрським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 27.03.1996 р..

30.06.2015 р. у судовому засіданні відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення, залучено її до матеріалів справи та повідомлено про термін виготовлення повного тексту судового рішення.

Суть спору: розглядається позовна заява Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" про стягнення з Полтавської обласної спілки споживчих товариств 483 642,06 грн. заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами 01.10.2010 р. Договору № 552 "С" на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води, з яких : 332 818,46 грн. основний борг за період з січня 2015 р. по березень 2015 р. (включно), 142 098,39 грн. пеня за період 10.02.2015 р. по 22.04.2015 р., 1 165,21 грн. три проценти річних за період 10.02.2015 р. по 22.04.2015 р. та 7 560,00 грн. інфляційні втрати за період за період 10.02.2015 р. по 22.04.2015 р..

Позивач надав суду клопотання про зменшення позовних вимог № 29-01/1120 від 11.06.2015 р. (вх. № 8805 від 11.06.2015 р.), відповідно до якого повідомив суд про проведення відповідачем 27.05.2015 р. часткової оплати заборгованості у розмірі 70 000,00 грн. та просить суд стягнути з відповідача 262 818,46 грн. заборгованості за період з січня 2015 р. по березень 2015 р. (включно), 142 098,39 грн. пені за період 10.02.2015 р. по 22.04.2015 р., 1 165,21 грн. трьох процентів річних за період 10.02.2015 р. по 22.04.2015 р. та 7 560,00 грн. інфляційних втрат за період за період 10.02.2015 р. по 22.04.2015 р..

Суд приймає дане клопотання до розгляду в даному провадженні як таке, що не суперечить чинному процесуальному законодавству України. Спір розглядається в межах предмету позову в редакції прийнятого судом вищевказаного клопотання про зменшення позовних вимог № 29-01/1120 від 11.06.2015 р. (вх. № 8805 від 11.06.2015 р.).

Позивач надав суду клопотання № 29-01/110 від 22.06.2015 р. (вх. № 9418 від 23.06.2015 р.), яким повідомляє суд про часткову оплату відповідачем заборгованості у розмірі 130 533,84 грн. під час розгляду даної справи (у період з 29.05.2015 р. по 12.06.2015 р.), з огляду на що просить суд припинити провадження у справі в порядку п. 1-1 ст. 80 ГПК України в цій частині позовних вимог та стягнути на його користь з відповідача 132 284,62 грн. заборгованості за період з січня 2015 р. по березень 2015 р. (включно з урахуванням часткових оплат), 142 098,39 грн. пені за період 10.02.2015 р. по 22.04.2015 р., 1 165,21 грн. трьох процентів річних за період 10.02.2015 р. по 22.04.2015 р. та 7 560,00 грн. інфляційних втрат за період за період 10.02.2015 р. по 22.04.2015 р.

Суд вищезазначене клопотання про припинення провадження у справі задовольняє за обґрунтуванням, наведеним у мотивувальній частині даного рішення.

Відповідач надав суду відзив № 05-04/27 від 15.06.2015 р. (вх. № 9100 від 16.06.2015 р.), у якому повідомив суд, що станом на 12.06.2015 р. його заборгованість перед позивачем складає 132 284,62 грн., оскільки ним проведено часткову сплату боргу перед позивачем у розмірі 200 533,84 грн.. На підтвердження даної обставини останній надав суду копії платіжних доручень №78 від 21.05.2015 р. на суму 70 000,00 грн., № 757 від 29.05.2015 р. на суму 16 909,64 грн., № 773 від 03.06.2015 р. на суму 17 908,82 грн., № 389 від 23.05.2015 р. на суму 85 908,82 грн. та № 880 від 12.06.2015 р. на суму 9 806,56 грн.. Крім того, відповідач надав суду клопотання, відповідно до якого просив суд зменшити розмір пені до 47 000,00 грн. та просив розстрочити виконання рішення суду у даній справі. 30.06.2015 р. відповідач надав суду клопотання № 05-04/31 від 26.06.2015 р. (вх. № 9665 від 30.06.2015 р.), відповідно до якого просить суд залишити без розгляду клопотання про надання розстрочки виконання рішення суду у даній справі та зменшити розмір пені до 47 000,00 грн.

Суд задовольнив клопотання щодо зменшення розміру пені частково за обґрунтуванням, наведеним у мотивувальній частині даного рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані докази, суд,

встановив :

01.09.2010 р. між Полтавським обласним виробничим об'єднанням "Полтаватеплоенерго" (теплопостачальна організація) та Полтавською обласною спілкою споживчих товариств (споживач) було укладено договір № 552 "С" на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води (далі - Договір, а.с. 7-8), відповідно до якого теплопостачальна організація зобов'язувалася постачати споживачу теплову енергію у вигляді гарячої води з метою забезпечення опалення до межі розподілу будівлі по вул. Червоноармійській, 3, а споживач зобов'язувався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами), визначеними п. 28 Договору з проведенням платежів відповідно до умов п. 30 Договору.

При цьому сторони узгодили, зокрема наступне :

- облік споживання теплової енергії на опалення проводиться по лічильнику тепла Премакал-548 №4393-95. Кількість теплової енергії Q, яка щомісячно нараховується в опалювальний період за послуги опалення визначається, як різниця показань теплового лічильника на 25 число звітного місяця N2 та на 25 число минулого місяця N1 з урахуванням коефіцієнта втрат на теплових мережах по формулі Q= (N2-N1)* K1*K2 (де : K1=0,239 коефіцієнт переводу теплової енергії; К2= 1,005 коефіцієнт втрат на теплових мережах) (п. 15 та п. 20 Договору);

- зняття показань з приладів обліку проводяться споживачем, записуються в журналі встановленої форми та передаються в службу реалізації Теплопостачальної організації 25-го числа кожного місяця або по телефону з обов'язковим наступним підтвердженням у письмовій формі, затверджений підписом керівника та печаткою підприємства (п. 17 Договору);

- оплата за опалення, що проводить споживач, стягується за фактично використану кількість теплової енергії відповідно до діючих тарифів, встановлених уповноваженим органом. Вартість 1 Гкал - 656,04 грн. (з ПДВ) для споживачів 3 групи (п. 28 Договору);

- всі розрахунки по даному договору проводяться на підставі рахунку, виписаного теплопостачальною організацією споживачу (п. 29 Договору);

- споживач зобов'язується сплачувати за теплову енергію у строк до 10-го числа місяця наступного за розрахунковим періодом (п. 30 Договору);

- у випадку несвоєчасної оплати у вказані у договорі строки вводиться пеня у розмірі 1% за кожний день прострочення платежу але не більше 100% боргу згідно Закону України № 686-ХІ від 20.05.1999 р. "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги", а також 3 % річних з простроченої суми, згідно ст. 625 ЦК України (п. 31 Договору);

- даний договір заключний на період : для опалення з 01.09.2010 р. до 31.12.2015 р., а в частині розрахунків до їх повного виконання (п. 37 Договору).

01.10.2011 р. між сторонами було укладено додаткову угоду № 2 до вказаного Договору, згідно якої сторонами внесено зміни до п. 28 та викладено його в наступній редакції : " Вартість 1 Гкал - 802,18 грн. (без ПДВ), 962,62 грн. (з ПДВ) для потреб інших споживачів".

Теплопостачальною організацією за період з січня 2015 р. по березень 2015 р. (включно) було виконано договірні зобов'язання з надання послуг по постачанню споживачу теплової енергії у вигляді гарячої води з метою забезпечення опалення на загальну суму 434 862,47 грн..

Позивачем в дотримання умов Договору було надіслано відповідачеві акти приймання-передачі теплової енергії, а саме : за січень 2015 р. № АВ-357 від 31.01.2015 р. на суму 172 044,01 грн., за лютий 2015 р. № АВ-3375 від 28.02.2015 р. на суму 176 909,64 грн., за березень 2015 р. № АВ-6420 від 31.03.2015 р. на суму 85 908,82 грн. та були пред'явлені відповідні рахунки на оплату отриманої ним теплової енергії (копії наявні у матеріалах справи).

За даними позивача в порушення умов Договору відповідачем проведено часткову оплату вартості спожитої теплової енергії у загальному розмірі 172 044,01 грн.. Дані обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи банківськими виписками по рахунку позивача та копіями платіжних доручень.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом (з урахуванням прийнятого судом до розгляду в даному провадженні клопотання про зменшення позовних вимог № 29-01/1120 від 11.06.2015 р. (вх. № 8805 від 11.06.2015 р.) про стягнення з відповідача 262 818,46 грн. заборгованості за період з січня 2015 р. по березень 2015 р. (включно), 142 098,39 грн. пені за період 10.02.2015 р. по 22.04.2015 р., 1 165,21 грн. трьох процентів річних за період 10.02.2015 р. по 22.04.2015 р. та 7 560,00 грн. інфляційних втрат за період за період 10.02.2015 р. по 22.04.2015 р..

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочин за приписами ст. 204 Цивільного кодексу України є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Приписами частини 1 статті 67 Господарського кодексу України унормовано, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Враховуючи правову природу укладеного договору, кореспондуючи права та обов'язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини за договором енергопостачання.

Згідно з ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого законом режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Частиною 6 ст. 276 Господарського кодексу України передбачено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.

За приписами ст. 1 Закону України № 2633-ІV від 02.06.2005 р. "Про теплопостачання" (із змінами та доповненнями, далі - Закон України "Про теплопостачання") тариф (ціна) на теплову енергію - грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання. Відповідно до ч. 5 та ч. 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" теплотранспортуюча організація не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання споживача до теплової мережі, споживач зобов'язаний щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом. Частиною першою ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав зобов'язання за вищезазначеним Договором на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води. Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань за Договором та приписів ст. 903 Цивільного кодексу України надані позивачем послуги не оплатив, заборгованість на момент звернення до суду складала 262 818,46 грн..

Проте, під час розгляду даної справи відповідачем сплачено 130 533,84 грн. за теплову енергію, що підтверджується наявними у матеріалах справи копією банківської виписки по рахунку позивача та довідкою ПОКВПТГ "Полтавтеплоенерго", а тому в частині позовних вимог щодо стягнення 130 533,84 грн. основного боргу між сторонами відсутній предмет спору, що є підставою для припинення провадження у справі в цій частині вимог відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України. Клопотання позивача № 29-01/110 від 22.06.2015 р. (вх. № 9418 від 23.06.2015 р.) судом задовольняється як таке, що відповідає чинним процесуальним нормам.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 130 533,84 грн. між сторонами відсутній предмет спору, а тому провадження в цій частині підлягає припиненню в порядку п. 1-1 ст. 80 ГПК України, в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 132 284,62 грн. вимоги підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем визнані, а тому в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку позовних вимог щодо стягнення з відповідача 1 165,21 грн. трьох процентів річних за період 10.02.2015 р. по 22.04.2015 р. та 7 560,00 грн. інфляційних втрат за період за період 10.02.2015 р. по 22.04.2015 р. (з урахуванням моменту виникнення зобов'язань щодо оплати за отриману теплову енергію за кожний окремий місяць), суд прийшов до висновку, що вимоги позивача відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України є правомірними, а тому підлягають задоволенню (розрахунок здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3").

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

У п. 31 Договору визначено, що у випадку неоплати у вказані строки вводиться пеня в розмірі 1,0 % за кожний день прострочки платежу, але не більше 100 % боргу згідно ст. 1 Закону України № 686-XIV від 20.05.1999 р. "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення платні за спожиті комунальні послуги".

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 142 098,39 грн. пені за період 10.02.2015 р. по 22.04.2015 р. (включно), суд прийшов до висновку, що заявлений розмір пені відповідає вимогам Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення платні за спожиті комунальні послуги" (розрахунок суми пені здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3"). Судом при перевірці розрахунку пені враховано правову позицію, викладену у постанові Верховного суду України від 16.04.2013 р. у справі № 18/957/12.

Розглянувши заявлене відповідачем клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, суд дійшов висновку, що останнє є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню за наступного мотивування.

Відповідно до ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Стаття 233 Господарського кодексу України також встановлює, що у разі, якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Пункт 3 ст. 83 ГПК України надає суду право у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Як роз'яснив Пленум Вищого господарського суду України у Постанові від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (із змінами), вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Суд приймає до уваги ступінь виконання боржником зобов'язань за Договором, а саме той факт, що відповідач протягом незначного часу забезпечив часткове погашення заборгованості, що у відсотковому співвідношенні складає 70% від загальної суми боргу за період з січня по березень 2015р..

Враховуючи вищевикладене, а також те, що дії відповідача щодо несвоєчасного виконання прийнятих на себе зобов'язань за Договором не мали негативних наслідків у вигляді збитків, виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме - справедливості, добросовісності та розумності - суд зменшує розмір пені до розміру подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який нараховується пеня, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені підлягають задоволенню частково в розмірі 47 253,83 грн.. При цьому судом враховано зазначену у рішенні від 11.07.2013 р. № 7-рп/2013 правову позицію Конституційного Суду України, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно п. 4.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК України зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Допустимих доказів в спростування вищевикладеного чи будь-яких заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

За викладеного, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 132 284,62 грн. основного боргу, 47 253,83 грн. пені, 1 165,21 грн. трьох процентів річних та 7 560,00 грн. інфляційних втрат підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню. В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 130 533,84 грн. основного боргу провадження підлягає припиненню відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України. Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 94 844,56 грн. пені задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 ГПК України понесені позивачем при зверненні з даним позовом судові витрати по сплаті судового збору в сумі 9 672,84 грн. покладаються на відповідача.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 43, 49, ст. 78, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Полтавської обласної спілки споживчих товариств (вул. Червоноармійська, 3, м. Полтава, 36003) ідентифікаційний код юридичної особи 01763042 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (36008, м. Полтава, вул. Комарова, 2а), р/р 260007148 в АК "Полтавабанк", МФО 331489, ідентифікаційний код юридичної особи 03338030 - 132 284,62 грн. основного боргу, 47 253,83 грн. пені, 1 165,21 грн. трьох процентів річних, 7 560,00 грн. інфляційних втрат та 9 672,84 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. Припинити провадження у справі в частині позовних вимог щодо стягнення 130 533,84 грн..

4. Відмовити у позові в частині позовних вимог щодо стягнення 94 844,56 грн. пені.

Повне рішення складено 02.07.2015 р..

Суддя О.В.Ківшик

Примітка : Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня прийняття рішення, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.