ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2015 р.Справа № 915/2077/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Будішевської Л.О.,

Суддів: Сидоренка М.В., Таран С.В.,

при секретарі судового засідання Бєлянкіній Г.Є.

за участю представників:

від прокуратури - Закернична І.П. - сл. посвідчення №031666,

від позивача - ОСОБА_2 - за довіреністю,

від відповідача-1 - Яськов В.В. - за довіреністю,

від відповідача-2 - Чорній Т.А. - за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особі-підприємця ОСОБА_5

на рішення господарського суду Миколаївської області від 10 березня 2015 року

у справі № 915/2077/14

за позовом Фізичної особі-підприємця ОСОБА_5

до відповідачів:

1. Миколаївської міської державної лікарні ветеринарної медицини;

2. Миколаївської регіональної державної лабораторії ветеринарної медицини

за участю прокурора Миколаївської області

про стягнення вартості фактично наданих послуг та інших витрат в якості відшкодування позадоговірної шкоди

встановив:

У грудні 2014 року фізична особа-підприємець ОСОБА_5 (далі-позивач) звернулась до господарського суду Миколаївської області з позовом до Миколаївської міської державної лікарні ветеринарної медицини (далі-відповідач-1) та Миколаївської регіональної державної лабораторії ветеринарної медицини (далі-відповідач-2) про стягнення з останніх вартості фактично наданих послуг та інших витрат в якості відшкодування позадоговірної шкоди у розмірі 70175,61 грн., завданої внаслідок безпідставного та безоплатного споживання комунальних та інших послуг.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 10 березня 2015 року (суддя Коваль С.М.) в позові відмовлено повністю.

Рішення суду обґрунтовано тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами заявлені в позовній заяві вимоги.

Як зазначив суд, між Миколаївською міською державною лікарнею ветеринарної медицини, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 та Миколаївською регіональною державною лабораторією ветеринарної медицини відсутні договірні зобов'язання зі сплати коштів за користування комунальними послугами, оскільки відсутній договір оренди та інші документи, що підтверджують укладення договорів між сторонами спору, а також не підтверджено виконання обов'язку позивачем щодо підготування договору на надання житлово-комунальних послуг та надання його на підписання.

Суд вказав, що цивільні права та обов'язки між позивачем та відповідачами виникли на підставі актів діючого законодавства, а саме: Закону України «Про ветеринарну медицину», Закону України «Про безпечність та якість харчових продуктів», Положення про державну лабораторію ветеринарно-санітарної експертизи на ринку, затвердженого наказом державного департаменту ветеринарної медицини Міністерства аграрної політики України від 15.04.2002 р. за №16.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована наступним.

Пунктом 9 ст.35 Закону України «Про безпечність та якість харчових продуктів», п.п.7 п.35 Правил торгівлі на ринках, п.1.13 Положення про державну лабораторію ветеринарно-санітарної експертизи на ринках визначено, що адміністрація ринку зобов'язана надати у користування лабораторії службові приміщення, необхідне обладнання, засоби зв'язку. Тобто, саме адміністрація ринку має надати лабораторії вказані приміщення, а знаходження лабораторії у належному позивачеві приміщенні не означає правомірності їх використання під розміщення лабораторії. Факт користування відповідачами приміщенням позивача, як стверджує скаржник, підтверджено рішенням суду.

Законом України «Про ветеринарну медицину», на який послався суд, визначено, що державний ветеринарно-санітарний контроль на ринках, де організовано продаж тварин, продукції тваринного і рослинного походження є обов'язковим і здійснюється спеціалістами державних установ ветеринарної медицини.

З урахуванням наведеного, на думку скаржника, господарський суд не врахував, що позивач не є адміністрацією ринку і приміщення, де знаходиться лабораторія, не є територією ринку (лабораторія знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Червоних Майовщиков, 14а, а ринок знаходиться за адресою: . Миколаїв, вул. Червоних Майовщиков, 14).

Крім цього, судом не враховано, що вказані вище норми чинного законодавства, на які послався суд в оскарженому рішенні, не передбачають можливості безоплатного користування вказаним приміщенням на ринку без відшкодування відповідних платежів.

Як стверджує скаржник, суд в оскарженому рішення не врахував, що між сторонами спору склалися цивільні відносини щодо фактичного використання відповідачами нежитлових приміщень площею 79,8 кв.м., які знаходяться за адресою: м. Миколаїв, вул. Червоних Майовщиків, 14а адміністративно-торгівельній будівлі для розміщення лабораторії ветеринарно-санітарної експертизи.

Особа стає споживачем комунальних послуг за умови, що вона фактично користується чи має намір користуватися цими послугами, а не внаслідок укладення договору з виконавцем (ст.1 ЗУ «Про житлові-комунальні послуги»). Тому обов'язок оплачувати комунальні послуги виникає у споживача з моменту початку користування цими послугами, а обов'язок укласти договір на надання житлово-комунальних послуг покладається як на споживача, так і на виконавця.

Про можливість врегулювання питання відшкодування послуг позивач повідомляла відповідачів, направляючи відповідні заяви від 18.11.2014р. Протягом визначеного строку відповідних екземплярів договорів для позивача не було підписано та не було повернуто відповідачами.

Вказані обставини також підтверджені матеріалами справи та оскаржуваним рішенням.

Як вказує скаржник, на момент звернення з позовом сума заборгованості відповідачами добровільно не сплачена, хоча строк виконання обов'язку відповідачами було визначено в порядку п.2 ст.530 ЦК України.

Безпідставними є посилання суду в оскарженому рішенні на договір №36 від 01.05.2011р., що укладений між ФОП ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_7, зокрема, цим договором передбачалося компенсування його учасниками в рівних частках (п.1.1. умов договору) комунальних послуг на утримання лабораторії за обслуговування кожної території окремого учасника. Однак, цей договір припинив свою дію 02.09.2011р. у зв'язку зі смертю однієї сторони.

На думку скаржника, вона вчинила всі дії, необхідні та достатні для врегулювання на договірній основі питання щодо відшкодування відповідних витрат, що є предметом спору.

У запереченнях на апеляційну скаргу, відповідач-1 її не визнав, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а вимоги апеляційної скарги безпідставними.

Скаржник в судовому засіданні наполягав на задоволенні вимог апеляційної скарги.

Представники відповідачів в засіданні суду апеляційної інстанції заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, а рішення господарського суду без змін.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги, вважаючи рішення господарського суду законним та обґрунтованим.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги, заслухавши прокурора та представників сторін, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи і їх повноту, застосування норм матеріального та процесуального права, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Як вбачається із позовної заяви, в обґрунтування вимоги щодо стягнення з відповідачів вартості фактично наданих послуг та інших витрат в якості відшкодування позадоговірної шкоди у розмірі 70175,61 грн., позивач послався на п.1.35 Правил торгівлі на ринках м. Миколаєва, затвердженими рішенням Миколаївської міської ради від 07.07.2011р. за №7/15, якими визначено, що адміністрація ринку зобов'язана надати в користування лабораторіям ветеринарно-санітарної експертизи пристосовані службові приміщення на умовах оренди, з обов'язковою сплатою спожитої електроенергії, водопостачання, водовідведення стоків та інших послуг.

Вказані послуги, що фактично споживаються відповідачами, є комунальними послугами, які в свою чергу є результатом господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреб у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням та електропостачанням, опаленням, утримання будинку, послуг зв'язку, охорони та пожежного забезпечення, витрат на відшкодування орендної плати за землю, а також вивезенням побутових відходів у порядку, передбаченому чинним законодавством.

За твердженнями позивача відповідачі, користуючись вказаними послугами та майном, безпідставно не відшкодовують відповідні витрати пропорційно займаної площі фактично займаного нежитлового приміщення позивача.

Судом першої інстанції встановлено, що адміністративно-торгова будівля, розташована за адресою: м. Миколаїв, вул. Червоних Майовщиків, 14 а, належала на праві власності ФОП ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу .

06.07.2011р. між ФОП ОСОБА_6 (первісний кредитор) та ФОП ОСОБА_5 (новий кредитор) укладений договір відступлення права вимоги щодо сплати необхідних витрат (по забезпеченню холодною та гарячою водою, водовідведення, газо- та електропостачання, опалення, утримання будинку, послуг зв'язку, охорони та пожежного забезпечення, на відшкодування плати за землю, вивезення побутових відходів та інших), що випливають із фактичного використання нежитлових приміщень площею 79,8 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Миколаїв, вул. Червоних Майовщиків, 14 а, для розміщення лабораторії ветеринарно-санітарної експертизи.

Вказана адміністративно-торгова будівля перейшла у власність ОСОБА_5, як спадщина за заповітом згідно із свідоцтвом про право спадщини від 20.07.2012р.

09.01.2014р. між ТОВ «Штрассе» та ФОП ОСОБА_5 укладено договір відступлення права вимоги щодо сплати необхідних витрат (по забезпеченню холодною та гарячою водою водовідведення, газо- та електропостачання, опалення, утримання будинку, послуг зв'язку, охорони та пожежного забезпечення, на відшкодування плати за землю, вивезення побутових відходів та інших), що випливають із фактичного використання нежитлових приміщень площею 79,8 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Миколаїв, вул. Червоних Майовщиків, 14 "а", для розміщення лабораторії ветеринарно-санітарної експертизи.

В даній адміністративно-торговій будівлі знаходиться лабораторія ветеринарно-санітарної експертизи Миколаївської міської державної лікарні ветеринарної медицини, яка використовує приміщення площею 79,8 кв.м, що не заперечується сторонами справи.

Предметом спору по справі №915/2077/14 є вимога позивача до відповідача-1 про стягнення заборгованості за комунальними послугами в розмірі 48340,86 грн. та до відповідача-2 у розмірі 21834,75 грн., в підтвердження чого позивачем до матеріалів справи надані договори з відповідними службами та організаціями, що надають комунальні послуги, послуги зв'язку та охорони.

При цьому, в матеріалах справи відсутній договір оренди, користування приміщеннями, які належать позивачу, а також відсутні будь-які документи на підтвердження укладання договору між сторонами щодо відшкодування комунальних послуг.

Частинами 2-5 ст.11 ЦК України встановлені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, договори та інші правочини.

Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Пунктами 1, 5 ч.3 ст.20 та п.3 ч.2 ст.21 вказаного Закону споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Виконавець зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Тобто, виходячи зі змісту ст.ст.11, 509 ЦК України та ч.1 ст.19, п.1, 5 ч.3 ст.20, п.3 ч.2 ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між сторонами по справі повинні ґрунтуватися на договорі про надання житлово-комунальних послуг, укладеному на основі типового договору, а обов'язку споживача (відповідача) оплачувати вартість житлово-комунальних послуг має передувати виконання позивачем обов'язку підготувати договір на надання житлово-комунальних послуг (про відшкодування вартості наданих комунальних послуг) та надати його на підписання споживачу.

Договір №36 від 01.05.2011р., укладений між ФОП ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_7, свідчить про те, що відшкодування комунальних послуг за користування лабораторією відповідача вказаними вище приміщеннями покладалось саме на сторони даного договору у рівних частках, що, в свою чергу, свідчить про відсутність домовленості між відповідачем та первісним кредитором (ФОП ОСОБА_6І.) щодо необхідності оплати спожитих комунальних послуг саме відповідачами, а їх сплату іншими особами.

Крім того, судова колегія зазначає наступне.

Статтею 14 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Частиною 1 ст.97 ЗУ «Про ветеринарну медицину» визначено, що фінансування та матеріально-технічне забезпечення державної служби ветеринарної медицини здійснюється за рахунок коштів загального і спеціального фондів державного бюджету України. Аналогічна норма передбачена пунктом 1.23. Положення про державні лабораторії ветеринарно-санітарної експертизи на ринку, затвердженого наказом державного департаменту ветеринарної медицини Міністерства аграрної політики України від 15.04.2002 за №16 та пунктом 8 Положення про Миколаївську міську державну лікарню ветеринарної медицини від 04.12.2008 р.

Відповідно до ЗУ «Про ветеринарну медицину» державний ветеринарно-санітарний контроль на ринках, де організовано продаж тварин, продукції тваринного і рослинного походження є обов'язковим і здійснюється спеціалістами державних установ ветеринарної медицини.

Згідно п.9 ст.35 ЗУ «Про безпечність та якість харчових продуктів» від 23.12.1997р. №771/97-ВР, та п.п.7 п.35 «Правил торгівлі на ринку», затверджених наказом Міністерства економіки з питань європейської інтеграції України, Міністерства внутрішніх справ України, Державною податковою адміністрацією України, Державним комітетом стандартизації, метрології та сертифікації України, затверджених 26.02.2002 №57/188/84/105 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 22.03. 2002р. за №288/6576: «Адміністрація (власник) ринку зобов'язана надавати у користування лабораторії пристосовані службові приміщення».

Відповідно до п.1.13 Положення про державну лабораторію ветеринарно-санітарної експертизи на ринку, Закону України «Про ветеринарну медицину», ветеринарно-санітарних правил для ринків та Правил торгівлі на ринках, адміністрація (власник) ринку зобов'язана надавати у користування лабораторії службові приміщення, необхідне обладнання, засоби зв'язку. Приміщення лабораторії повинні бути обладнані опаленням, освітленням, вентиляцією, водопроводом з гарячою і холодною водою, каналізацією.

Пунктом 5.3 вказаних правил визначено, що власники ринків (торгівельних об'єктів) повинні створювати для спеціалістів лабораторії належні умови та надавати у користування службові приміщення, що відповідають вимогам техніки безпеки та протиепідемічного режиму, а також необхідне обладнання, засоби зв'язку тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, приміщення для лабораторії ветеринарно-санітарної експертизи надавалось ТОВ «Штрассе» (ринок «Штрассе»). В подальшому це приміщення перейшло у власність до ОСОБА_6 відповідно до договору купівлі-продажу, а в подальшому до ОСОБА_5 згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Дані обставини сторонами у справі не заперечувались.

При цьому ТОВ «Штрассе» не було надано відповідачам інше приміщення для розміщення лабораторії ветеринарно-санітарної медицини.

Крім того, позивач не ставив перед відповідачами вимогу про звільнення спірного приміщення.

Плата за користування приміщеннями ринку для розміщення ветеринарно-санітарних лабораторій чинним законодавством не передбачена.

Постанова КМУ №478 від 15.08.1992р. «Про перелік протиепізоотичних, лікувальних, лабораторно-діагностичних, радіологічних та інших ветеринарно-санітарних заходів, що проводяться органами державної ветеринарної медицини за рахунок відповідних бюджетних та інших коштів» не передбачає фінансування установ ветеринарної медицини на оренду приміщень.

За таких обставин, суд правомірно дійшов висновку про безпідставність заявлених позовних вимог на підставі ст.1166 та ст.1212 ЦК України.

При розгляді справи судом апеляційної інстанції скаржником не надано ніяких додаткових пояснень та відповідних доказів, які б спростували висновки, викладені в рішенні суду першої інстанції та всупереч вимог ст.33 Господарського процесуального кодексу України не доведені ті обставини, на які скаржник посилався як на підставу своїх вимог.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.99, 101-103, 105

Господарського процесуального кодексу України,

апеляційний господарський суд

постановив:

Рішення господарського суду Миколаївської області від 10 березня 2015 року у справі №915/2077/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови складено та підписано 22.06.2015р.

Головуючий суддя: Будішевська Л.О.

Судді: Сидоренко М.В.

Таран С.В.