КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2015 р. Справа№ 910/16982/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Новікова М.М.

Зубець Л.П.

при секретарі Єременко К.Л.

за участю представників

від позивача: Сапегін В.В.

від відповідача: Сердійчук О.Л., дов. № 05-5/140 від 22.12.2014р.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "БМ Банк"

на рішення Господарського суду м. Києва

від 02.03.2015 р.

у справі № 910/16982/13 (суддя Мельник Ю.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СК "Анстрой"

до Публічного акціонерного товариства "БМ Банк"

про стягнення 36 270,50 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СК "Анстрой" звернулось до Господарського суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "БМ Банк" про стягнення 30 380,80 грн., також просили стягнути суму гарантійного внеску в розмірі 3000 доларів США, що становило на час порушення 23 979,00 грн., 783,75 грн. - пені за несвоєчасне його повернення, 16 752,00 грн. - 3% річних за користування чужими коштами, а всього - 24 930,27 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.09.2014 року у справі № 910/16982/13, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.11.2014 року, позов Товариства з обмеженою відповідальністю "СК "Антстрой" задоволено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства "БМ Банк" 23 979,00 грн. - гарантійного платежу, 713,46 грн. - 3% річних, 1 460,82 грн. - збитків від інфляції, 1 652,52 грн. - витрат по сплаті судового збору та судові витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 4 588,00 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2014 року вищевказані судові рішення у даній справі скасовано, а справу направлено на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

До початку нового розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги, та просив стягнути з ПАТ "БМ Банк" 36 270,50 грн., з яких: 23 979,00 грн. - гарантійного платежу, 1 184,50 грн. - 3% річних, 5 878,92 грн. - збитків від інфляції, 1 608, 89 грн. - пені, 3 619, 19 грн. - процентів за користування чужими грошовими коштами.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.03.2014 року у справі № 910/16982/13 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "СК "Антстрой" до Публічного акціонерного товариства "БМ Банк" про стягнення 36 270,50 грн. задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "БМ Банк" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СК "Антстрой" 23 979 (двадцять три тисячі дев'ятсот сімдесят дев'ять) грн. 00 коп. - гарантійного платежу, 1 184 (одну тисячу сто вісімдесят чотири) грн. 50 коп. - 3% річних, 5 878 (п'ять тисяч вісімсот сімдесят вісім) грн. 92 коп. - збитків від інфляції. У іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "БМ Банк" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СК "Антстрой" витрат зі сплати судового збору в сумі 1 563 (одну тисячу п'ятсот шістдесят три) грн. 65 коп. та судових витрат на оплату послуг адвоката у сумі 8 513 (вісім тисяч п'ятсот тринадцять) грн. 40 коп.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Публічне акціонерне товариство "БМ Банк" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2014 року у справі № 910/16982/13 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "БМ Банк" у справі № 910/16982/13 було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Новіков М.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.04.2015р. у справі № 910/16982/13 апеляційну скаргу прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 01.06.2015р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.04.2015р. у справі № 910/16982/13г виправлено описку в даті призначення справи до розгляду.

28.05.2015р. через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм чинного законодавства, тому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2014 року у справі № 910/16982/13 без змін.

Представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд її задовольнити, а рішення Господарського суду м. Києва від 02.03.2014 року у справі № 910/16982/13 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив у її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Відповідно до виконавчих написів нотаріуса відповідач - ПАТ "БМ Банк", як заставодержатель, розпочав процедуру звернення стягнення на заставлене рухоме майно за кредитним договором № 2007-36/ОС-1 від 13.04.2007 р., укладеного з ТОВ "Трансбуд-Сервіс", та ініціював процедуру виконавчого провадження в органах Державної виконавчої служби.

З метою забезпечення реалізації заставленого майна на прилюдних торгах, сторони домовились, що банк, як заставодержатель та стягувач у виконавчому провадженні, зобов'язується надати всю необхідну інформацію стосовно реалізації заставленого майна та забезпечити участь позивача у аукціоні, а позивач - ТОВ "СК "Антстрой", як покупець, зобов'язується придбати заставлене майно на прилюдних торгах, які будуть проведені Державною виконавчою службою у процедурі виконавчого провадження.

На підставі вказаної домовленості 23.12.2011 р. сторони підписали протокол про наміри (далі - протокол).

Відповідно до п. 3 вказаного протоколу заставлене майно буде реалізовуватись за ціною, не нижчою за стартову ціну лотів, а саме:

- екскаватор колісний, марка (модель) JСВ 3СХ SІТЕМАSТЕR, 2006 року випуску, заводській № 0974462, двигун № U1573306, реєстраційний номер 02132АС - за ціною не нижче 300 523,00 грн.;

- екскаватор гусеничний, марка (модель) JСВ JS220LС, 2007 року випуску, заводській № JCBJS22CV71203924, двигун № 6ВG1ТТRВ05224050, реєстраційний номер 02231АС - за ціною не нижче 540 000,00 грн.;

- віброкаток комбінований VM132D, 2007 року випуску, номер шасі (кузову JCBVМ132Р71801209, реєстраційний номер 04456АС - за ціною не нижче 348 759,00 грн.;

- асфальтоукладач (на гусеничному ходу) модель ВF691С, виробник ВОМАG Italia s.r.l. серійний номер № 96, двигун № 10556858, Тип двигуна Deutz TCD 2013 L06 (дизельний), 2008 року випуску, реєстраційний номер 07386АС - за ціною не нижче 1 260 544,60 грн.

Вартість заставленого майна визначається державним виконавцем згідно Закону України "Про виконавче провадження" (п. 4 протоколу).

У п. 5 протоколу сторони зазначили, що в якості гарантії виконання покупцем своїх зобов'язань з придбання заставленого майна, покупець в день підписання протоколу передає банку грошові кошти в розмірі 3000,00 доларів США.

Після придбання покупцем заставленого майна з прилюдних торгів, уповноважений представник банку повертає покупцю грошові кошти, отримані на підставі протоколу, в день перерахування покупцем коштів за придбане майно на депозитний рахунок Державної виконавчої служби.

Судом встановлено, факт передачі позивачем 23.12.2011р., на підставі вказаної домовленості, відповідачу 3000,00 доларів США, що не заперечується сторонами.

У подальшому за результатами проведеного в межах виконавчого провадження аукціону, позивач придбав у ТОВ "Трансбуд-Сервіс" вищезазначене рухоме майно за договорами купівлі-продажу, а саме:

- від 30.05.2013 р. договір купівлі-продажу екскаватору-навантажувача марки JСВ 3СХ SІТЕМАSТЕR, 2006 року випуску, заводський № 0974462, за ціною 315 479,00 грн. з ПДВ, що підтверджується платіжними дорученнями № 375 від 21.05.2013; № 420 від 30.05.2013; № 431 від 03.06.2013; № 449 від 06.06.2013.

- від 28.08.2012 р. договір № 2 купівлі-продажу екскаватору гусеничного марки (модель) JСВ JS220LС, 2007 року випуску, заводський № JCBJS22CV71203924, двигун № 6ВG1ТТRВ05224050, реєстраційний номер 02231АС за ціною продажу 416 990,00 грн. з ПДВ, що підтверджується платіжними дорученнями № 281 від 23.08.2012; № 290 від 29.08.2012.

- від 08.08.12 р. договір купівлі - продажу віброкатку комбінованого VM132D, 2007 року випуску, заводський номер JCBVМ132Р71801209, реєстраційний номер 04456АС за ціною продажу 258 230,00грн. з ПДВ, що підтверджується платіжними дорученнями № 231 від 02.08.2012; № 239 від 07.08.2012.

- від 29.03.2013 р. договір купівлі - продажу асфальтоукладача, моделі (на гусеничному ходу) ВF691С, виробник ВОМАG Italia s.r.l, серійний номер №, 2008 року випуску, реєстраційний номер 07386АС за ціною 625612,50грн., в т.ч. ПДВ, що підтверджується платіжними дорученнями № 163 від 20.03.2013; № 185 від 03.04.2013.

Днем розрахунку за останню одиницю заставного майна було 06.06.13 р. (день останнього здійсненого позивачем платежу по оплаті придбаного майна за договором купівлі-продажу).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав умови домовленості сторін та в повному обсязі оплатив грошові кошти за придбану техніку.

30.05.2013 р. та 01.07.2013 р. ТОВ "СК "Антстрой" зверталось до банку з листами про повернення гарантійного платежу, однак, у своїх відповідях ПАТ "БМ Банк" повідомляв позивачу, що підстав для повернення сплачених останнім коштів немає, оскільки позивач придбав техніку на публічних торгах за ціною, значно нижчою, ніж передбачено в договорі зберігання, який був укладений між сторонами і який позивач так само неналежно виконав.

Відповідно до ч. 4 ст. 635 Цивільного кодексу України договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.

Згідно з ч. 6 статті 182 ГК України угода сторін про наміри (протокол про наміри) не визнається попереднім договором і не породжує юридичних наслідків.

Пунктом 35 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України" від 07.04.2008 р. № 01-8/211 передбачено, що при застосуванні зазначених норм слід виходити з того, що документ, який відповідає вимогам частини першої статті 635 ЦК України, частин першої та другої статті 182 ГК України, є попереднім договором, незалежно від його назви, навіть якщо сторони визначили його як договір про наміри, протокол про наміри тощо. Такий попередній договір створює для сторін юридичні наслідки.

Якщо ж документ, названий сторонами попереднім договором, не відповідає вимогам частини першої статті 635 ЦК України, частин першої та другої статті 182 ГК України, то він не є попереднім договором, хоча б він і містив наміри сторін до співробітництва, до розробки проектів договорів та їх укладення в майбутньому тощо.

За своєю правовою природою попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

З тексту протоколу про наміри, укладеного між сторонами, вбачається, що волевиявлення сторін стосовно надання йому сили попереднього договору відсутнє.

Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 182 ГК України за попереднім договором суб'єкт господарювання зобов'язується у певний строк, але не пізніше одного року з моменту укладення попереднього договору, укласти основний господарський договір на умовах, передбачених попереднім договором. Попередній договір повинен містити умови, що дозволяють визначити предмет, а також інші істотні умови основного договору. До укладення попередніх договорів не застосовується загальний порядок укладення господарських договорів.

Після підписання протоколу про наміри сторони не уклали основний договір на умовах, встановлених попереднім договором, як то - забезпечення участі позивача у прилюдних торгах, передача відповідачу гарантійного внеску, проведення аукціону, ціна реалізації майна, тощо (істотні умови), отже протокол про наміри не є попереднім договором та він не породив для сторін юридичних наслідків.

Крім того, сторони вчинили ряд юридично значимих дій, які свідчать про домовленість сторін на виникнення між ними господарського зобов'язання.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, тобто, дії осіб, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що між сторонами був укладений усний договір щодо організації проведення прилюдних торгів, про що свідчать дії сторін - сплата гарантійного внеску, проведення аукціону, визначення переможця, укладення угод купівлі-продажу та придбання майна банкрута.

Вказана форма договору не суперечить нормам цивільного законодавства та сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору, суд приходить до висновку, що цей договір має юридичну силу та відповідні юридичні наслідки.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За своєю природою гарантійний платіж, є мірою забезпечення виконання покупцем своїх зобов'язань перед банком в частині придбання заставленого майна.

Як уже встановлено, позивач виконав свої зобов'язання за договором (усним), а саме - купив заставлене майно на аукціоні та оплатив його, а значить необхідність використання гарантійного платежу за своїм цільовим призначенням перестала існувати.

З огляду на вказане, суд вважає, що гарантійний платіж в розмірі 3000,00 доларів США (гривневий еквівалент якого становить 23979,00грн. за офіційним курсом НБУ за 1 долар США - 7,9930 грн. станом на день порушення зобов'язання) підлягає поверненню позивачу.

Щодо доводів відповідача про те, що ТОВ "СК "Антстрой" належним чином не виконало свої зобов'язання в частині ціни продажу майна, а тому гарантійні кошти не підлягають поверненню, суд зазначає наступне.

З матеріалів вбачається, що сторони погодили цю умову договору та домовились, що вартість заставленого майна буде визначена державним виконавцем згідно із вимогами Закону України "Про виконавче провадження". Вказана умова договору була дотримана під час проведення прилюдних торгів, що підтверджується експертними оцінками майна.

Крім того, в матеріалах справи містяться докази, що торги відбулися за участю позивача, про що свідчать протокол проведення аукціону за 16.01.2012 р., копії платіжних доручень про сплату гарантійного внеску, постанова окружного адміністративного суду м. Києва від 05.04.2012 р. у справі № 2а-3178/12/2670, а також рішення господарського суду м. Києва від 29.10.2012 р. у справі № 5011-48/13618-2012, що набрали законної сили.

Суд враховує той факт, що у подальшому виконавчі написи, на виконання яких були проведені публічні торги з реалізації заставленого рухомого майна, були визнані такими, що не підлягають виконанню, рішенням Господарського суду м. Києва від 12.12.2011 р. у справі № 27/266, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2012р.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення з відповідача коштів сплачених у якості гарантійного внеску, підлягають задоволенню.

Щодо вимог про стягнення з відповідача 1 608, 89 грн. пені, нарахованої на вказаний платіж, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України всі правочини щодо забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором повинні здійснюватися виключно у письмовій формі.

Так, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Разом з тим, судом встановлено, що письмової угоди про застосування відповідальності у вигляді пені сторони не уклали.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги ТОВ "СК "Антстрой" про стягнення з відповідача пені в сумі 1608,89 грн. є необґрунтованими.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача 1 184,50 грн. - 3% річних, 5 878, 92 грн. - збитків від інфляції, нарахованих за період з 07.06.2013 р. по 28.01.2015 р.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на вищенаведені норми законодавства та враховуючи, що між сторонами виникли грошові зобов'язання, вимоги позивача про стягнення втрат від інфляції та 3 % річних є такими, що заявлені правомірно.

Провівши розрахунок заявленої до стягнення суми матеріальних втрат, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню інфляційна складова боргу в сумі 5 878, 92 грн. та 3% річних в сумі 1 184,50 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції та вважає, що розрахунок заявленої до стягнення суми матеріальних втрат, відповідає вимогам наведених нормативних приписів, таким чином вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційної складова боргу в сумі 5 878, 92 грн. та 3% річних в сумі 1 184,50 грн. підлягають задоволенню.

Щодо вимог про стягнення з відповідача відсотків за користування коштами у розмірі 3 619, 19 грн., на підставі ст.ст. 536, 1048 ЦК України суд вважає, що вони задоволенню не підлягають з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 198 ГК України відсотки за грошовими зобов'язаннями учасників господарських відносин застосовуються у випадках, розмірах та порядку, визначених законом або договором.

Як вважає позивач, проценти за користування відповідачем завдатком (гарантійним платежем) мають визначатись в розмірі облікової ставки Національного банку України, по аналогії зі ст. 1048 ЦК України, що передбачено для договорів позики.

Разом з тим, суд зазначає, що спірні правовідносини не регулюються договором позики, який за своєю природою є відмінним від цивільних правовідносин, що склались між сторонами, а тому застосування до них положень договору позики, зокрема, ст. 1048 ЦК України, є безпідставним.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Крім того, судом встановлено, що сторони не визначили і не домовились про розмір процентів, а в законі такий розмір процентів за користування коштами, отриманими у якості завдатку, прямо не встановлений.

Відповідно до позиції Верховного Суду України, викладеній в "Аналізі практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві" від 01.07.2014 р., стаття 536 ЦК застосовується за прямою вказівкою законодавця як спеціальна міра відповідальності за порушення грошового зобов'язання. Така вказівка, зокрема, міститься у ч. 3 ст. 693 (нарахування процентів на суму попередньої оплати товару у разі прострочення продавцем передачі товару), ч. 4 ст. 694 (у разі прострочення покупцем оплати товару), ч. 2 ст. 1214 (у разі безпідставно одержання чи збереження грошей) ЦК. Вказана міра відповідальності є відмінною від відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового обов'язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора, зокрема, трьох процентів річних від простроченої суми.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що місцевий суд правомірно відмовив в задоволенні вимог про стягнення з відповідача відсотків за користування коштами у розмірі 3 619, 19 грн., оскільки ні законом, ні сторонами не визначено розмір процентів за користування гарантійним внеском.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені скаржником в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду м. Києва від 02.03.2015р. у справі № 910/16982/13 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційні скарги скаржника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "БМ Банк" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 02.03.2015р. у справі № 910/16982/13 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/16982/13 повернути до Господарського суду м. Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді М.М. Новіков

Л.П. Зубець