ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2015 року Справа № 915/680/15

за позовом: Державного концерну Укроборонпром /вул. Дегтярівська, 36, м. Київ, 04119/

до відповідача: Державного підприємства Суднобудівний завод ім. 61 комунара /вул. Адміральська, 38, м. Миколаїв, 54001/

про стягнення 9381094,13 грн.

Суддя Бездоля Д.О.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність від 31.03.2015 № Д-664/2015

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність від 02.04.2013 № 36/21-Д

CУТЬ СПОРУ: позивач звернувся до господарського суду з позовом до відповідача про стягнення з останнього 5700000,00 грн. основного боргу, 1496362,97 грн. інфляційних нарахувань, 81517,81 грн. 3 % річних та 869991,78 грн. пені.

18.05.2015 позивач подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 5700000,00 грн. основного боргу, 2503853,81 грн. інфляційних нарахувань, 89950,68 грн. 3% річних та 972591,78 грн. пені.

Суд прийняв дану заяву позивача до розгляду.

15.06.2015 позивач подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 5700000,00 грн. основного боргу, 2548433,86 грн. інфляційних нарахувань, 103068,49 грн. 3% річних та 1029591,78 грн. пені.

Суд прийняв дану заяву позивача до розгляду.

Заявлений позов позивач обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань з повернення позивачу позики за договором від 13.11.2013 № UОР-2.011-90-Д-13-61/986, укладеним між сторонами.

Відповідач позов позивача визнав в частині суми основного боргу в розмірі 5700000,00 грн. та просить суд, посилаючись на свій скрутний майновий стан, відстрочити виконання рішення суду на один рік. Щодо решти позовних вимог відповідач проти задоволення позову позивача заперечив, пояснюючи це невірним розрахунком інфляційних нарахувань, 3% річних та пені.

19.06.2015 відповідач подав суду клопотання, в якому просить суд зменшити розмір пені до 1000,00 грн. та звільнити відповідача від сплати судового збору.

Ухвалою суду від 27.04.2015 провадження у справі було порушено, позовна заява прийнята до розгляду, розгляд справи призначений на 21.05.2015 о 11 год. 20 хв.

У судовому засіданні 21.05.2015 оголошувалась перерва до 15.06.2015 об 11 год. 00 хв. У судовому засіданні 15.06.2015 оголошувалась перерва до 22.06.2015 о 16 год. 00 хв.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення присутніх учасників судового процесу, суд -

ВСТАНОВИВ:

13.11.2013 між сторонами був укладений договір позики № UОР-2.011-90-Д-13-61/986 (далі договір), за яким позивач зобов'язався передати відповідачу грошові кошти у розмірі 5700000,00 грн. як поворотну безпроцентну позику, а останній, в свою чергу, зобовязався повернути позивачу таку ж суму грошових коштів у строк та у порядку, визначеними цим договором.

Відповідно до п. 3.1. договору позивач протягом тридцяти банківських днів з дати укладення договору перераховує суму позики в безготівковій формі на поточний рахунок відповідача.

Згідно з п. 4.1. договору перебіг строку, на який надається позика, починається з моменту перерахування грошових коштів відповідачу і закінчується 07.11.2014.

Відповідно до п.п. 5.1., 5.3. та 5.5. договору:

- відповідач зобовязується повернути позивачу суму позики до кінця строку, на який вона надана;

- повернення суми позики здійснюється в безготівковій формі шляхом перерахування відповідачем грошових коштів на поточний рахунок позивача;

- днем повернення позики вважається день зарахування повної суми позики на поточний рахунок позивача або дата набуття чинності договором про зарахування зустрічних однорідних вимог між сторонами.

Згідно з п.п. 6.3., 6.5. договору:

- у випадку несвоєчасного повернення позики відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі 0,1 % від суми боргу за кожен день прострочення, яка не може перевищувати розміру подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня;

- неустойка (штраф, пеня), інші штрафні санкції за договором нараховуються протягом усього періоду порушення.

Відповідно до п. 9.4. договору договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до моменту виконання відповідачем своїх зобовязань за договором у повному обсязі. Закінчення строку дії даного договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення зобовязань за даним договором.

На виконання умов договору позивач перерахував на рахунок відповідача обумовлену договором суму позики в розмірі 5700000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 13.11.2013 № 2368, від 27.11.2013 № 2479, від 02.12.2013 № 2506, від 04.12.2013 № 2527, від 11.12.2013 № 2604, поясненнями позивача та визнається відповідачем.

Відповідач свої зобовязання з повернення позивачу суми позики в розмірі 5700000,00 грн. до кінця строку, на який вона надана, тобто до 07.11.2014, не виконав, у звязку з чим і виник спір у даній справі.

Таким чином, станом на час вирішення даного спору сума основного боргу відповідача перед позивачем становить 5700000,00 грн., що підтверджується позивачем та визнається відповідачем.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позов позивача підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 4 ст. 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 5 ст. 78 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Як встановлено судом станом на час вирішення даного спору сума основного боргу відповідача перед позивачем становить 5700000,00 грн., а тому позов позивача в цій частині підлягає повному задоволенню господарським судом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За цих підстав, суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок, вважає, що позов позивача в частині стягнення з відповідача 3% річних, нарахованих за період з 08.11.2014 по 15.06.2015, в сумі 103068,49 грн. та інфляційних нарахувань, нарахованих за період з листопада 2014 року по травень 2015 року (включно), в сумі 2548433,86 грн. також підлягає повному задоволенню судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Господарським судом встановлено, що відповідач свої зобовязання з повернення позивачу суми позики в розмірі 5700000,00 грн. до кінця строку, на який вона надана, тобто до 07.11.2014, не виконав, а п.п. 6.3., 6.5. договору передбачено, що у випадку несвоєчасного повернення позики відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі 0,1 % від суми боргу за кожен день прострочення, яка не може перевищувати розміру подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня; неустойка (штраф, пеня), інші штрафні санкції за договором нараховуються протягом усього періоду порушення.

За цих обставин, господарський суд, перевіривши поданий позивачем розрахунок, вважає, що останній вірно та підставно розрахував розмір пені в сумі 1029591,78 грн. за період з 08.11.2014 по 18.05.2015.

Проте, згідно з ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Отже, при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін, інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу, і оцінює співвідношення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора. При цьому, якщо порушення зобовязання учасником господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого субєкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Окрім того, як необхідність використання права на зменшення розміру штрафних санкцій, так і розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Позивач на вимогу суду не подав суду докази понесення позивачем збитків внаслідок неповернення йому відповідачем спірної суми позики та докази майнового стану позивача. При цьому, представник позивача пояснив суду, що майновий стан позивача кращий майнового стану відповідача.

Відповідач на вимогу суду подав суду докази майнового стану відповідача, з яких вбачається збитковість господарської діяльності останнього, наявність арешту коштів відповідача в межах відкритих виконавчих проваджень. Відповідач пояснив суду, що заборгованість підприємства тільки по заробітній платі становить більше 13000000,00 грн.

В матеріалах справи також відсутні докази завдання збитків іншим учасникам господарських відносин (ч. 2 ст. 233 ГК України).

Господарський суд, враховуючи вищевикладені обставини, вважає, що нараховану позивачем до стягнення з відповідача суму пені слід зменшити на 90%, а отже позов позивача в частині стягнення з відповідача пені підлягає частковому задоволенню судом в сумі 102959,17 грн.

Щодо клопотання відповідача про відстрочку виконання рішення суду на один рік, то суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 84 ГПК України при задоволенні позову в резолютивній частині рішення в т.ч. вказуються: найменування сторони, на користь якої вирішено спір, і сторони, з якої здійснено стягнення грошових сум або яка зобов'язана виконати відповідні дії, строк виконання цих дій, а також строк сплати грошових сум при відстрочці або розстрочці виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

З цього приводу, пленум Вищого господарського суду України у п. 7.2. постанови від 17.10.12р. № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" роз'яснив, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Господарський суд вважає, що матеріальні інтереси позивача полягають у повному виконанні боржником рішення господарського суду, між тим матеріальні інтереси відповідача полягають у збереженні нормальної господарської діяльності боржника, що в кінцевому рахунку дозволить забезпечити матеріальні інтереси позивача та повністю виконати рішення суду.

Матеріалами справи дійсно підтверджується важкий фінансовий стан відповідача та відсутність у останнього на даний час коштів для повного виконання рішення суду у даній справі.

Господарський суд вважає, що на даний час матеріалами справи підтверджується наявність виняткових обставин, які ускладнюють виконання відповідачем рішення суду у даній справі, а тому, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів коли саме майновий стан відповідача покращиться та внаслідок яких саме дій (подій), вирішив частково задовольнити заяву відповідача про відстрочку виконання рішення суду у даній справі до 23.07.2015 (на 1 місяць).

Господарський суд не приймає до уваги доводи відповідача про невірність здійснених позивачем розрахунків пені, 3 % річних та інфляційних нарахувань, оскільки вони не підтверджуються наявними матеріалами справи та проведеними розрахунками.

Згідно з ст. 49 ГПК України судові витрати підлягають покладенню на відповідача.

Господарський суд відмовляє відповідачу у задоволенні клопотання про звільнення його від сплати судового збору, оскільки відповідач не повинен у даній справі сплачувати судовий збір до бюджету, а звільнення відповідача від відшкодування позивачу сплаченого останнім до бюджету судового збору не передбачено законом.

Керуючись ст. ст. 1, 4, 4-3, 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82, 82-1, 83, 84, 85, 121 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства Суднобудівний завод ім. 61 комунара (вул. Адміральська, 38, м. Миколаїв, 54001, код 14313240) на користь Державного концерну Укроборонпром (вул. Дегтярівська, 36, м. Київ, 04119, код 37854 (пять мільйонів сімсот тисяч) грн. 00 коп. основного боргу, 103068 (сто три тисячі шістдесят вісім) грн. 49 коп. 3% річних, 2548433 (два мільйони пятсот сорок вісім тисяч чотириста тридцять три) грн. 86 коп. інфляційних нарахувань, 102959 (сто дві тисячі девятсот пятдесят девять) грн. 17 коп. пені та 73080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп. судового збору.

3. Відстрочити виконання рішення суду до 23.07.2015.

4. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 30.06.2015.

Суддя Д.О.Бездоля