КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2015 р. Справа№ 911/1148/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Самсіна Р.І.

Шаптали Є.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явились

від відповідача-1: не з'явились

від відповідача-2: (в приміщенні Господарського суду Тернопільської області) Свірський Т.В. - дов. б/н від 06.03.2014р.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» на рішення Господарського суду Київської області від 10.02.2015р.

у справі №911/1148/14 (суддя Рябцева О.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія

«Ніко-Тайс»

до Товариства з обмеженою відповідальністю

«ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП» (відповідач-1)

Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма

«Постолівська» (відповідач-2)

про стягнення 62 737, 24 грн.

В судовому засіданні 16.06.2015р. відповідно до ст. ст. 85, 99 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2014р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» (відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Постолівська» відповідач-2) про солідарне стягнення 14 511, 21 грн. 3 % річних та стягнення з ТОВ «Агрофірма «Постолівська» 18 060, 92 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що за угодою № 84/07-12 від 02.07.2012р. про заміну кредитора у зобов'язанні до ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» перейшло право вимоги до відповідача-2 щодо сплати 3% річних та інфляційних втрат, набутих первісним кредитором в результаті неналежного виконання відповідачем-2 положень договору поставки сільськогосподарської техніки № 80 від 24.04.2008р., укладеного між ТОВ «Технік Енерджі» та ТОВ «Агрофірма «Постолівська». При цьому позивач зазначав, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за угодою № 84/07-12 від 02.07.2012р. про заміну кредитора у зобов'язанні, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» було укладено договір поруки № 21-12-2012-62 від 21.12.2012р., відповідно до умов якого відповідач-1 поручається перед позивачем за виконання зобов'язань відповідачем-2 щодо сплати 3% річних, і відповідальність якого обмежується сплатою 3% річних в сумі 20 000, 00 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 05.06.2014р. провадження у справі № 911/1148/14 зупинено до розгляду Вищим господарським судом України касаційної скарги ТОВ «Агрофірма «Постолівська» на рішення Господарського суду Київської області від 29.10.2013р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.02.2014р. у справі № 911/3606/13.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.01.2015р. поновлено провадження у справі, розгляд справи призначено на 10.02.2015р.

09.02.2015р. до Господарського суду Київської області від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій останній просив суд солідарно стягнути з відповідачів 1 та 2 - 17 364, 69 грн. 3% річних та стягнути з відповідача-2 45 372, 55 грн. інфляційних втрат, всього 62 737, 24 грн. Вказана заява прийнята судом до розгляду.

Рішенням Господарського суду Київської області від 10.02.2015р. у справі №911/1148/14 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм процесуального та матеріального права, рішення прийнято з неправильним з'ясуванням фактичних обставин справи, оскільки, на думку позивача, строк позовної давності по заявленим у даній справі вимогам переривався 09.09.2013р. з огляду на звернення ТОВ «Ніко-Тайс» до Господарського суду Київської області з позовом до ТОВ «ПК Трейдсервісгруп» та ТОВ «Агрофірма «Постолівська» про стягнення заборгованості за договором № 80 від 24.04.2008р., в зв'язку з чим закінчується 09.09.2016р.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Самсін Р.І., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.02.2015р. колегією суддів в зазначеному складі апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 15.04.2015р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.04.2015р. задоволено клопотання представника відповідача-2 про участь в режимі відеоконференції, проведення якої доручено Господарському суду Тернопільської області.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції склад суду змінювався, розгляд справи відкладався, останній раз на 16.06.2015р.

Представники позивача та відповідача-1 в судове засідання апеляційної інстанції 16.06.2015р., будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, не з'явились, причини неявки суду не повідомили.

16.06.2015р. в Господарський суд Тернопільської області з'явився представник відповідача-2 Свірський Т.В.

Судове засідання у відповідності до ст. 74-1 ГПК України відбулось в режимі відеоконференції.

Представник відповідача-2 заперечував проти доводів позивача, викладених в апеляційній скарзі, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу та доповненнях до неї.

Відповідно до частини 1 статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача-2, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 24.04.2008р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Технік Енерджі» (постачальник за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Постолівська» (відповідач-2, покупець за договором) укладено договір № 80 поставки сільськогосподарської техніки (далі по тексту - договір поставки), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця сільськогосподарську техніку згідно з умовами оплати, які викладені в п. 3.3 даного договору.

Відповідно до п. 2.2. договору поставки сторони встановлюють, що протягом терміну дії договору, грошові зобов'язання покупця існують і підлягають сплаті в гривнях. Сума у гривнях, що підлягає сплаті покупцем на виконання ним зобов'язань по договору визначається шляхом множення грошового еквіваленту вартості товару, вказаного в додатку №2, на офіційний курс гривні до валюти еквіваленту, який буде встановлений НБУ на день фактичної оплати вартості товару покупцем. Покупець сплачує вартість товару шляхом перерахування суми коштів, вирахуваної у відповідності до умов, що викладені в цьому пункті, на розрахунковий рахунок постачальника, в порядку передбаченому в п.3.3. договору.

Пунктом 3.3. договору поставки сторони погодили, що покупець зобов'язується провести оплату за товар в сумі 243 004, 34 грн. - еквівалент 30 188, 00 євро, наступним чином: 63 004, 34 грн. до 10.05.2008р., 60 000,00 грн. до 10.06.2008р., 60 000,00 грн. до 10.07.2008р. та 60 000,00 грн. до 10.08.2008р.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 04.02.2009р. у справі № 8/156-3487 за позовом ТОВ «Технік Енерджі» до ТОВ «Агрофірма «Постолівська» про стягнення 243 004, 34 грн. заборгованості встановлено, що на виконання умов договору № 80 від 24.04.2008р. ТОВ «Технік Енерджі» поставило, а ТОВ «Агрофірма «Постолівська» прийняло товар на суму 243 004, 34 грн., однак в порушення умов договору ТОВ «Агрофірма «Постолівська» за отриманий товар не розрахувалося, в зв'язку з чим за ним утворилась заборгованість у сумі 243 004, 34 грн.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 04.02.2009 р. у справі № 8/156-3487, яке набрало законної сили, позов ТОВ «Технік Енерджі» задоволено, стягнуто з ТОВ «Агрофірма «Постолівська» на користь ТОВ «Технік Енерджі» 243 004, 34 грн. заборгованості.

Судом встановлено, що 24.01.2011р. між Товариством з обмеженою відповідальінстю «Технік Енерджі» (первісний кредитор за договором) та Фізичною особою-підприємцем Грищенком О.М. (новий кредитор за договором) укладено угоду про заміну кредитора у зобов'язанні № 5-ТЕ ( далі по тексту - угода № 1), відповідно до якої первісний кредитор відступив новому кредитору право вимоги виконання ТОВ «Агрофірма «Постолівська» (боржник) зобов'язання щодо сплати розміру штрафних санкцій (курсової різниці, пені, 3% річних, інфляційних втрат), набутих первісним кредитором на підставі договору № 80 від 24.04.2008р., у зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобов'язання.

Відповідно до п. 1.2. угоди № 1 в редакції додаткової угоди № 1 від 31.01.2011р. новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника сплати грошової суми в нарахованому розмірі заборгованості (дооцінки вартості товару, курсової різниці), пені, 3% річних та інфляційних втрат за період існування прострочення виконання боржником грошового зобов'язання згідно договору № 80 від 24.04.2008р. поставки сільськогосподарської техніки.

02.07.2012р. між Фізичною особою-підприємцем Грищенком О.М. (первісний кредитор за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» (позивач, новий кредитор за договором) укладено угоду № 84/07-12 про заміну кредитора у зобов'язанні (далі по тексту - угода № 2), відповідно до п. 1.1. якої первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги виконання ТОВ «Агрофірма «Постолівська» (боржник) зобов'язання щодо сплати розміру курсової різниці, пені, 3% річних, інфляційних втрат, набутих первісним кредитором на підставі договору № 80 поставки сільськогосподарської техніки від 24.04.2008р. та згідно угоди № 5-ТЕ про зміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України) від 24.01.2011р., у зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобов'язання згідно договору № 80 поставки сільськогосподарської техніки від 24.04.2008р.

Відповідно до п. 1.2. угоди № 2 в редакції додаткової угоди № 1 від 30.04.2013р. новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника сплати грошової суми в нарахованому розмірі заборгованості (дооцінки вартості товару, курсової різниці), пені, 3% річних та інфляційних втрат за період існування прострочення виконання боржником грошового зобов'язання згідно договору № 80 поставки сільськогосподарської техніки від 24.04.2008р.

На виконання умов угоди №84/07-12 про заміну кредитора у зобов'язанні від 02.07.2012р. Фізичною особою-підприємцем Грищенком О.М. (первісним кредитором) було направлено відповідачеві - 2 (боржнику) повідомлення про заміну кредитора у зобов'язанні від 02.07.2012р., що підтверджується наданим позивачем до суду описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком (належним чином завірені копії наявні в матеріалах справи.

Згідно ст. 510 Цивільного кодексу України сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Приписами ст. 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Місцевим господарським судом вірно встановлено, що відповідно до ч. 1 ст. 517 Цивільного кодексу України первісний кредитор передав новому кредиторові документи які засвідчують права, що передаються, та інформацію яка є важливою для їх здійснення, та згідно ч. 2 ст. 518 Цивільного кодексу України боржник був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні.

Відтак, відповідно до норм чинного законодавства та вищезазначеного правочину до позивача перейшло право вимоги до боржника згідно договору №80 поставки сільськогосподарської техніки від 24.04.2008 р., а тому доводи відповідача-2 про те, що за угодою №84/07-12 від 02.07.2012р. позивачу, як новому кредитору, не відступалося право вимоги щодо виконання обов'язку відповідачем-2 щодо сплати трьох процентів річних та інфляційних втрат за період з 06.11.2009р. по 31.03.2014р., оскільки вказана угода стосується зовсім іншого періоду часу та суми коштів, вірно не прийняті місцевим господарським судом до уваги, як необґрунтовані.

З матеріалів справи вбачається, що 21.12.2012р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» (позивач, кредитор за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» (відповідач-1, поручитель за договором) укладено договір поруки № 21-12-2012-62, відповідно до якого поручитель поручається перед кредитором за виконання обов'язку ТОВ «Агрофірма «Постолівська» щодо виконання грошового зобов'язання щодо сплати розміру 3% річних у зв'язку з неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобов'язання згідно договору купівлі-продажу та угоди, передбаченими ст. 2 цього договору: угода № 84/07-12 про зміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 02.07.2012р., укладена згідно договору № 80 поставки сільськогосподарської продукції від 24.04.2008р.

Відповідальність поручителя перед кредитором обмежується сплатою розміру 3% річних у сумі 20 000, 00 грн. У разі порушення (невиконання чи неналежного виконання) боржником обов'язку за основною угодою, кредитор вправі звернутися із вимогою про виконання як до боржника, так і до поручителя, які несуть солідарну відповідальність перед кредитором (п. п. 3.1., 4.1. договору).

Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Згідно ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Положеннями ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.

Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Згідно ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Господарського суду Київської області від 29.10.2013р. у справі № 911/3606/13 за позовом ТОВ «Ніко-Тайс» до ТОВ «ПК Трейдсервісгруп», ТОВ «Агрофірма «Постолівська» про стягнення 182 069, 12 грн. встановлено факт несвоєчасної оплати ТОВ «Агрофірма «Постолівська» вартості поставленого за договором № 80 від 24.04.2008р. товару (25.08.2009р. - 79 000, 00 грн.; 23.09.2009р. - 120 000, 00 грн. та 06.11.2009р. - 44 004, 34 грн.) без врахувань курсових коливань.

Рішенням Господарського суду Київської області від 29.10.2013р. у справі № 911/3606/13, залишеним без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 24.09.2014р. та Вищого господарського суду України від 29.10.2014р., позов ТОВ «Ніко-Тайс» до ТОВ «ПК Трейдсервісгруп», ТОВ «Агрофірма «Постолівська» задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Агрофірма «Постолівська» на користь ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» 110 127, 55 грн. курсової різниці, 24 800,01 грн. пені, 22 210, 40 грн. інфляційних втрат та 4 554, 82 грн. 3% річних.

Солідарно стягнуто з ТОВ «Агрофірма «Постолівська» та ТОВ «ПК Трейдсервісгруп» на користь ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» 10 000, 00 грн. пені.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Як встановлено господарським судом, на момент звернення позивача до суду рішення Господарського суду Київської області від 29.10.2013р. у справі №911/3606/13 відповідачем-2 не виконано, заборгованість зі сплати курсової різниці за договором № 80 поставки сільськогосподарської техніки від 24.04.2008р. у сумі 110 127,55 грн. не погашено.

Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами.

До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 202 - 205 Господарського кодексу України, ст. ст. 599 - 601, 604 - 609 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України та умовами договору.

Враховуючи те, що на момент звернення позивача до суду присуджена до стягнення рішенням Господарського суду Київської області від 29.10.2013р. у справі № 911/3606/13 заборгованість відповідача-2 зі сплати курсової різниці за договором № 80 від 24.04.2008 р. поставки сільськогосподарської техніки у сумі 110 127 ,55 грн. не сплачена, позивач з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог просить суд солідарно стягнути з відповідачів 1 та 2 17 364, 69 грн. 3% річних, нарахованих за загальний період з 06.11.2009р. по 09.02.2015р., та стягнути з відповідача-2 45 372, 55 грн. інфляційних втрат, нарахованих з листопада 2009р. по січень 2015р. на заборгованість відповідача-2 зі сплати курсової різниці у сумі 110 127, 55 грн.

При цьому, під час розгляду справи місцевим господарським судом, у відзиві на позовну заяву відповідачем-2 було заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності до вимог щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Згідно з приписами статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а згідно ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до абз. 2 пп. 4.2. п. 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», якщо договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобов'язань, що з нього виникають (наприклад, у зв'язку з поетапним виконанням робіт або з розстроченням оплати), позовна давність обчислюється окремо стосовно кожного з таких строків. Позовна давність за позовами, пов'язаними з простроченням почасових платежів (проценти за користування кредитом, орендна плата тощо), обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

Враховуючи те, що зобов'язання відповідача-2 щодо сплати курсової різниці відповідно до п.п. 2.1., 2.2. договору поставки № 80 від 24.04.2008р. виникає у разі зростання зазначеного у договорі офіційного курсу гривні до євро більш ніж на 1% в день фактичної оплати вартості товару покупцем, при цьому відповідач-2 розрахувався за отриманий товар наступним чином: 25.08.2009р. - 79 000, 00 грн.; 23.09.2009р. - 120 000, 00 грн. та 06.11.2009р. - 44 004, 34 грн., то перебіг позовної давності щодо вимог про стягнення курсової різниці починається окремо за кожним простроченим платежем, а саме щодо платежу у сумі 32 679, 50 грн. з 25.08.2009р., 56 347, 83 грн. з 23.09.2009р. та 21 100, 22 грн. з 06.11.2009р.

Отже, встановлена ст. 257 ЦК України позовна давність тривалістю у три роки щодо вимоги про стягнення курсової різниці в сумі 32 679,50 грн. спливла 25.08.2012р., в сумі 56 347, 83 грн. - 23.09.2012р. та в сумі 21 100, 22 грн. - 06.11.2012р.

Відповідно до статті 266 Цивільного кодексу України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Згідно з пп. 5.3. п. 5 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013р. зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів, передбачених статтями 536, 625 ЦК України, і сум інфляційних нарахувань згідно з тією ж статтею 625 ЦК України (незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань,оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу).

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про сплив 25.08.2012р., 23.09.2012р. та 06.11.2012р. позовної давності щодо вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на відповідні суми заборгованостей відповідача-2 зі сплати курсової різниці.

Посилання позивача (апелянта) на те, що строк позовної давності по заявленим у даній справі вимогам переривався 09.09.2013р. у зв'язку зі зверненням ТОВ «Ніко-Тайс» до Господарського суду Київської області з позовною заявою до ТОВ «ПК Трейдсервісгруп» та ТОВ «Агрофірма «Постолівська» про стягнення заборгованості за договором № 80 від 24.04.2008р., в зв'язку з чим закінчується 09.09.2016р., не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Підстави переривання строку позовної давності передбачено статтею 264 ЦК України.

Відповідно до ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається: вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку; у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

З аналізу зазначеної статті Цивільного кодексу України вбачається, що оскільки поняття «переривання» строку у встановлених цивільним законодавством випадках передбачає припинення його перебігу, то обов'язковою умовою переривання перебігу позовної давності з підстав, встановлених ч. ч. 1, 2 ст. 264 ЦК України, є те, що до виникнення цих підстав не сплив строк позовної давності.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013р., відповідно до п. п. 4.4.1. п. 4.4. якої переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

Враховуючи те, що ТОВ «Ніко-Тайс» звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до ТОВ «ПК Трейдсервісгруп» та ТОВ «Агрофірма «Постолівська» про стягнення заборгованості за договором № 80 від 24.04.2008 р., зокрема 110 127, 55 грн. курсової різниці, 17.09.2013р., що вбачається з рішення Господарського суду Київської області від 29.10.2013р. у справі № 911/3606/13, тобто після спливу позовної давності щодо вказаної вимоги, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність в даному випадку факту переривання перебігу строку позовної давності щодо вимог про стягнення 17 364, 69 грн. 3% річних та 45 372, 55 грн. інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість зі сплати курсової різниці у сумі 110 127, 55 грн.

При цьому, питання про сплив позовної давності щодо вимоги про стягнення 110 127, 55 грн. курсової різниці не було предметом дослідження у справі № 911/3606/13 Господарського суду Київської області з огляду на відсутність заяви сторони спору про застосування позовної давності в порядку ст. 267 Цивільного кодексу України, а отже сам факт прийняття господарським судом Київської області рішення від 29.10.2013р. про задоволення позову в частині стягнення 110 127, 55 грн. курсової різниці не може свідчити про те, що вказана позовна заява була подана ТОВ «Ніко-Тайс» в межах встановленої позовної давності та, як наслідок, являтися підставою для переривання перебігу позовної давності на підставі ч. 2 ст. 264 ЦК України.

Частиною 3 статті 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пп. 2.3. п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р., якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв'язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення 32 572,13 грн., з яких 14 511, 21 грн. 3% річних та 18 060, 92 грн. інфляційних втрат, 03.04.2014р., при цьому заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач просив солідарно стягнути з відповідачів 1 та 2 - 17 364, 69 грн. 3% річних та стягнути з відповідача-2 45 372, 55 грн. інфляційних втрат, подана до суду 09.02.2015р., що підтверджується штампами канцелярії Господарського суду Київської області.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачів 1 та 2 - 17 364, 69 грн. 3% річних та стягнення з відповідача-2 45 372, 55 грн. інфляційних втрат, у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності на звернення з даними вимогами до суду, про застосування наслідків спливу якого заявлено відповідачем-2 під час розгляду справи в суді першої інстанції.

У зв'язку з відмовою в задоволенні позову, підстав для стягнення з відповідачів 1 та 2 на користь позивача у відповідності до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрат на оплату послуг адвоката в розмірі 2 200, 00 грн., не має.

Згідно ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення від 10.02.2015р.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 85, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» на рішення Господарського суду Київської області від 10.02.2015р. у справі № 911/1148/14 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 10.02.2015р. у справі № 911/1148/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/1148/14 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Р.І. Самсін

Є.Ю. Шаптала