донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

23.06.2015 справа №908/1287/15-г

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів:Зубченко І.В., Марченко О.А., Радіонова О.О.
за участю представників:
від позивача:не з'явився
від відповідача :не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м.Запоріжжя
на рішення господарського суду Запорізької області
від21.04.2015р. (повний текст підписано 24.04.2015р.)
у справі№908/1287/15-г (суддя Ярешко О.В.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський автоцентр МАЗ», м.Дніпропетровськ
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м.Запоріжжя
простягнення 88938, 96грн.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський автоцентр МАЗ», м.Дніпропетровськ, позивач, звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом до відповідача, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м.Запоріжжя, про стягнення заборгованості у сумі 88938, 96грн., яка складається з суми основного боргу - 43800,00грн., 24% річних - 603,12 грн., пені - 735,84 грн., 100% штрафу - 43800,00грн.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 21.04.2015р. (повний текст підписано 24.04.2015р.) позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський автоцентр МАЗ» суму боргу в розмірі 88908,72грн., яка складається з суми основного боргу - 43800,00грн., 24% річних - 603,12грн., пені - 705,60грн., 100% штрафу - 43800,00грн., вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду мотивоване тим, що 01.06.2013 р. між сторонами був укладений договір купівлі-продажу ВП 14 № 4098; на виконання умов зазначеного договору позивач передав відповідачу товар на загальну суму 43800,00грн., а відповідач, відповідно, прийняв цей товар; у зв'язку із невиконанням відповідачем своїх зобов'язань з оплати отриманого товару, за ним утворилась заборгованість у сумі 43800,00грн., а також позивач нарахував 24% річних - 603,12 грн., пені - 735,84 грн., 100% штрафу - 43800,00 грн., які визнані судом обґрунтованими та доведеними, і в результаті зробленого перерахунку частково задоволені.

Відповідач не погодився з прийнятим рішенням та звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Запорізької області від 21.04.2015р. (повний текст підписано 24.04.2015р.) у справі №908/1287/15-г скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права, що призвело до порушення прав відповідача. Скаржник посилається на те, що рішення прийнято судом за наслідками неповного з'ясування обставин, які мають значення для справи. Зокрема, скаржник зазначив, що позивачем не було надано належних доказів отримання відповідачем товару у відповідності до умов договору, а саме за Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по кількості, затвердженою ухвалою Держарбітража при раді Міністрів СРСР від 15 червня 1965р. №П-6.

В результаті автоматичного розподілу справ між суддями від 27.05.2015р. сформовано колегію суддів у наступному складі: Зубченко І.В. (головуючий), Марченко О.А., Радіонова О.О.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 28.05.2015р. прийнято апеляційну скаргу до провадження у справі №908/1287/15-г, призначено розгляд скарги на 23.06.2015р., явку сторін не визнано обов'язковою. Вказана ухвала отримана сторонами завчасно, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень з цією ухвалою від 03.06.2015р.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечив проти доводів скаржника та зазначив, що підстави, викладені в апеляційній скарзі не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права. Позивач вважає рішення суду обґрунтованим та таким, що прийняте на підставі належним чином перевірених доказів по справі.

У судове засідання 23.06.2015р. представники сторін не з'явилися, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, про що свідчать матеріали справи.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до ст.101 ГПК України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Враховуючи ті обставини, що явка представників сторін у судове засідання не була визнана обов'язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі представника позивача за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст. 81-1 ГПК України складено протокол судового засідання.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

01.06.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський автоцентр МАЗ» (продавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (покупець) був укладений договір купівлі-продажу ВП 14 №4098 (далі - договір).

Відповідно до пункту 1.1 договору продавець зобов'язується передати у власність покупця товари (запасні частини до транспортних засобів), а покупець зобов'язується прийняти і сплатити його на умовах даного договору. Підтвердженням факту узгодження сторонами найменування, асортименту, кількості, ціни товару є прийняття покупцем товару по видатковій накладній, виданій продавцем, яка після її підписання сторонами має юридичну силу специфікації, в розуміння ст. 266 Господарського кодексу України. Товар, прийнятий покупцем по видатковій накладній не підлягає поверненню за ініціативою покупця, окрім випадків його невідповідності якості.

Пунктом 2.1 передбачено, що всі товари, отримані покупцем від продавця, вважаються отриманими на виконання даного договору.

Датою поставки вважається дата підписання представником покупця видаткової накладної на товар, що поставляється (п.2.2).

Товар поставляється на умовах оплати згідно п. 4.3. статті 4 даного Договору (п2.3).

Згідно з п.2.4 договору ціни на товар, вказані в рахунку, дійсні до тих пір, поки дійсний рахунок.

Відповідно до п.4.1 та п.4.2 договору, орієнтована сума договору складає 1000000,00грн.; остаточна загальна сума договору визначається як сума всіх видаткових накладних, підписаних з обох боків.

Пунктом 4.3 договору передбачено, що оплата товару здійснюється покупцем на підставі даного договору і видаткових накладних до нього шляхом переказу безготівкових грошових коштів на поточний рахунок продавця або шляхом внесення наявних грошових коштів у касу продавця протягом 14 календарних днів з моменту отримання товару.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін і діє до 31.12.2014 р. включно, але у будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань за даним Договором (п. 11.3 Договору).

Відповідно до умов зазначеного договору, продавець зобов'язався передати у власність покупця запасні частини до транспортних засобів (товар), а покупець, в свою чергу, зобов'язався прийняти даний товар та оплатити його.

На виконання умов договору позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський автоцентр МАЗ», передав відповідачу товар за видатковими накладними № 13311 від 25.11.2014 р. та № 13266 від 24.11.2014 р. на загальну суму 43800,00грн., який було прийнято відповідачем особисто. Вказані видаткові накладні підписані з обох сторін без жодних зауважень.

В порушення взятих на себе зобов'язань, оплату за отриманий товар відповідач не здійснив, у зв'язку з чим за ним утворилась заборгованість у розмірі 43800,00грн.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до приписів ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Згідно норм ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 692 Цивільного кодексу України зазначено, що покупець зоб'вязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно норм ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач довів суду належними засобами доказування факт поставки відповідачу товару та його прийняття без заперечень відповідачем.

Враховуючи те, що на момент прийняття судом першої інстанції рішення по справі, відповідач, відповідно до вимог статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України, не надав письмових належних та допустимих доказів погашення боргу, Донецький апеляційний господарський суд вважає, що судом першої інстанції правомірно зроблений висновок про неналежне виконання відповідачем його зобов'язань всупереч вимогам статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України.

Таким чином, судом першої інстанції правомірно стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг за поставлений товар у розмірі 43800,00грн.

Окрім основного боргу позивач при зверненні до суду просив стягнути з відповідача на його користь 24% річних - 603,12 грн., пені - 735,84 грн., 100% штрафу - 43800,00грн.

За приписами ч.1 ст.216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Ч.1 ст.218 ГК України передбачено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.2 ст.217 ГК України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Частиною 1 ст. 230 ГК України до штрафних санкцій віднесено господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно зі ст. 611 ЦК України одним з правових наслідків порушення зобов'язання є сплата неустойки (штрафу, пені). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання(ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до пунктів 5.1, 5.2 договору, у разі порушення термінів оплати товару покупець, в першу чергу, зобов'язаний сплатити продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожний календарний день прострочення протягом всього часу прострочення. У випадку прострочення понад 30 календарних днів з дня отримання товару, покупець зобов'язаний на вимогу продавця сплатити штраф у розмірі 100% від простроченої суми.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що господарським судом правомірно стягнуто з відповідача пеню у розмірі 705,60грн. та 100% штрафу у розмірі 43800,00грн. за період з 10.12.2014р. по 31.12.2014р. по видатковим накладним № 13311 від 25.11.2014 р. та № 13266 від 24.11.2014 р.

Разом з тим, у відповідності до норми ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до 5.1 договору сторони погодили, що у разі порушення термінів оплати товару покупець, в першу чергу, зобов'язаний сплатити продавцю, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, 24% річних від простроченої суми протягом всього часу прострочення.

Перевіривши розрахунок, який було зроблено судом першої інстанції, судова колегія вважає, що судом правомірно стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський автоцентр МАЗ» 24% річних у розмірі 603,12грн. за період з 10.12.2014 р. по 31.12.2014 р. по видатковим накладним № 13311 від 25.11.2014 р. та № 13266 від 24.11.2014 р.

Доводи скаржника стосовно того, що позивачем не було надано належних доказів отримання відповідачем товару у відповідності до умов договору, а саме за Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по кількості, затвердженою ухвалою Держарбітража при раді Міністрів СРСР від 15 червня 1965р. №П-6 спростовуються наступним.

Як вбачається з матеріалів справи, в пункті 6.1 договору сторони погодили, що прийом покупцем товару за кількістю здійснюється у відповідності з Інструкцією "Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю", затвердженої Постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 р. №П-6.

В п. 12 Інструкції №П-6 визначено, що приймання продукції за кількістю проводиться по транспортним та супровідним документам відправника, і в разі відсутності товаросупровідних документів складається акт, в якому вказується, які документи відсутні.

Таким чином, не складення відповідачем за відповідною поставкою згідно з вимогами Інструкції акта про відсутність товаросупровідних документів є підтвердженням надання позивачем відповідних документів. Аналогічна позиція міститься в Постанові Вищого господарського суду України від 26.01.2015р. по справі №908/2536/14.

Крім того, відповідно до п.4.3. договору оплата товару здійснюється покупцем на підставі даного договору і видаткових накладних до нього.

В матеріалах справи наявні видаткові накладні: № 13311 від 25.11.2014 р. та №13266 від 24.11.2014 р. на загальну суму 43800,00грн.

Колегія суддів зазначає, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій, згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Колегія суддів зазначає, що видаткова накладна у разі належного її оформлення та відповідності вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є первинним обліковим документом, який фіксує та підтверджує господарську операцію і є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Як вбачається з матеріалів справи, видаткові накладні № 13311 від 25.11.2014 р. та № 13266 від 24.11.2014 р. підписані покупцем, і відповідно є підставою для виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Аналогічна позиція міститься в Постанові Вищого господарського суду України від 18.02.2015р. по справі №910/20628/14.

Отже, відповідно до статті 47 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення прийняте суддею за результатами дослідження усіх обставин справи.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Запорізької області від 21.04.2015р. (повний текст підписано 24.04.2015р.) у справі № 908/1287/15-г ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права України, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору по апеляційній скарзі покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст.43, 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м.Запоріжжя на рішення господарського суду Запорізької області від 21.04.2015р. (повний текст підписано 24.04.2015р.) у справі № 908/1287/15-г - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 21.04.2015р. (повний текст підписано 24.04.2015р.) у справі № 908/1287/15-г - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя І.В. Зубченко

Судді О.А. Марченко

О.О. Радіонова

Надруковано 5 прим.: 1-позивачу; 1-відповідачу; 1-ГСЗО; 1-до справи;1-ДАГС