РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2015Справа № 910/8646/15-г

За позовом Комунального підприємства «Міськзелентрест»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лотос-Енергія»

про стягнення 340 366,44 грн.

Суддя Ломака В.С.

Представники сторін:

від позивача: Ковальчук Р.М. за довіреністю № 2713 від 25.12.2014 р.;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство «Міськзелентрест» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лотос-Енергія» (далі - відповідач) про стягнення 345 831, 44 грн., з яких 341 608, 60 грн. основний борг, 4 222, 84 грн. штрафних санкцій. Крім того, позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати щодо сплати судового збору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував на те, що в порушення умов укладеного між сторонами Договору відповідач з початку листопада 2014 року не здійснював поставку пального на автозаправні станції, що унеможливило здійснення погашення талонів на пальне, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість за оплачений, але фактично не поставлений товар. Враховуючи зазначене, позивач вирішив звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву № 714 від 02.04.2015 р. про вжиття заходів до забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти відповідача.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.04.2015 р. порушено провадження у справі № 910/8646/15-г, її розгляд призначено на 06.05.2015 р.

27.04.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.05.2015 р. на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 19.05.2015 р., у зв'язку з неявкою представника відповідача у судове засідання.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.05.2015 р. в порядку ст. 69 Господарського процесуального кодексу України продовжено строк вирішення спору у справі № 910/8646/15-г, на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 09.06.2015 р.

04.06.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи, та заяву № 1218 від 02.06.2015 р. про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до змісту якої позивач зменшує розмір основного боргу та просить стягнути з відповідача основну заборгованість за невиконання зобов'язань по договору про закупівлю товарів за державні кошти у розмірі 336 143, 60 грн.

У судовому засіданні 09.06.2015 р. суд прийняв до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.06.2015 р. розгляд справи було відкладено на 23.06.2015 р.

09.06.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові документи у справі.

17.06.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові документи у справі та письмові пояснення щодо порядку зміни ціни товару, який виступив предметом поставки.

Представник відповідача в судове засідання 23.06.2015 р. не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 ГПК України, не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України від 25 січня 2006 р. № 1-5/45, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

У судовому засіданні 23.06.2015 р. судом було розглянуто заяву позивача про вжиття заходів до забезпечення позову та вирішено в її задоволенні відмовити в силу необґрунтованості.

Так, відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Приймаючи до уваги те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі, дані про неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача без вжиття таких заходів, суд не вбачає підстав для задоволення заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову.

Зокрема, як вбачається зі змісту заяви позивача, доказів того, що відповідачем вчиняються або готуються дії, спрямовані на відчуження або погіршення стану належного йому майна (активів) чи зниження його вартості разом із клопотанням про вжиття заходів до забезпечення позовну не надано.

У судовому засіданні 23.06.2015 р. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.09.2014 р. між позивачем (замовник) та відповідачем (постачальник) було укладено Договір № ОД-906-Т/137-210/14 про закупівлю товарів за державні кошти, відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов'язався у 2014 році поставити замовнику продукти нафтоперероблення рідкі по талонах (бензин А-95, бензин А-92, Дизельне пальне) (далі - ПММ), зазначені в п. 1.2. Договору, а замовник прийняти і оплатити такі ПММ.

Пунктом 1.2. Договору було визначено найменування товару (ПММ): код.ДК 016-2010-19.20.2 Паливо рідинне та газ; оливи мастильні (Бензин А-95, А-92, Дизельне пальне) по талонах.

Кількість товару, асортимент, одиниця виміру, вартість за одиницю та загальна вартість ПММ по талонах зазначається у Специфікації (Додаток 1), яка є невід'ємною частиною даного Договору.

Так, Специфікацією до Договору сторони визначили, що відповідач зобов'язаний поставити позивачу: Бензин А-95 у кількості 15 000, 00 л. за ціною 16, 14 грн. за 1 л. на суму 242 100, 00 грн.; Бензин А-92 у кількості 155 000 л. за ціною 15, 75 грн. за 1 л. на суму 2 441 250, 00 грн.; Дизельне пальне у кількості 69 300, 00 л. за ціною 15, 24 грн. на суму 1 056 132, 00 грн.

Ціна цього Договору становить 3 739 482, 00 грн., у тому числі ПДВ 623 247, 00 грн. (п. 3.1. Договору).

Відповідно до п. 3.2. Договору ціна цього Договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін шляхом укладання додаткових угод про зменшення ціни за одиницю товару або зменшення ціни окремих його партій, не змінюючи кількості ПММ.

Згідно з п. 3.3. Договору зміна ціни за одиницю товару може мати місце не більше ніж на 10% у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що не збільшуватиметься загальна сума Договору.

Розрахунки проводяться шляхом перерахування замовником грошових коштів на рахунок постачальника за отримані ПММ протягом 5 банківських днів з дня підписання сторонами видаткової накладної на ПММ та отримання рахунку (п. 4.1. Договору).

За умовами п. 6.3. Договору постачальник зобов'язаний забезпечити поставку ПММ у строки, встановлені цим Договором; забезпечити поставку ПММ, якість якого відповідає умовам, установленим розділом ІІ цього Договору; здійснювати погашення талонів, по яких було здійснено відпуск ПММ шляхом проставлення відмітки у вигляді штампу АЗС або здійснювати погашення талонів шляхом порушення їх цілісності.

Пунктом 5.1. Договору було передбачено, що строк поставки ПММ - протягом 2014 року.

При цьому, згідно з п. 5.2. Договору сторони передбачили, що постачальник зобов'язується поставити ПММ замовнику на місце поставки протягом одного календарного дня з моменту отримання заявки, а Замовник - оплатити та прийняти ПММ, але не пізніше закінчення терміну дії талону.

Місце поставки ПММ: мережа поставки АЗС постачальника, м. Одеса (п. 5.3. Договору).

Згідно з п. 10.1. Договору він набирає чинності з моменту підписання і діє до 31 грудня 2014 р., а в частині зобов'язань - до повного їх виконання.

В подальшому сторонами укладались додаткові угоди до Договору, якими вони змінювали вартість товару.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору відповідач передав позивачу талони на паливно-мастильні матеріали на загальну суму 783 482, 40 грн. на підставі видаткових накладних № 12892 від 07.11.2014 р. на суму 221 993, 00 грн., № 12897 від 07.11.2014 р. на суму 201 543, 00 грн., № 9855 від 08.09.2014 р. на суму 179 878, 40 грн., № 10464 від 19.09.2014 р. на суму 180 068, 00 грн., які позивачем були оплачені в повному обсязі згідно з платіжними дорученнями № 7 від 04.02.2015 р. в сумі 221 993, 00 грн., № 154 від 26.09.2014 р. в сумі 180 068, 00 грн., № 167 від 10.11.2014 р. в сумі 201 543, 00 грн., № 133 від 26.09.2014 р. в сумі 79 878, 40 грн., № 133 від 26.09.2014 р. в сумі 100 000, 00 грн.

Як стверджує позивач, з початку листопада місяця 2014 року відповідач не здійснював поставку пального на автозаправні станції, що унеможливило здійснення погашення талонів на пальне.

Так, за твердженням позивача, сума непогашених талонів А-95 складає 12 719, 00 грн., сума непогашених талонів А-92 складає 132 094, 60 грн., сума непогашених талонів дизельного палива складає 191 330, 00 грн.

З огляду на те, що відповідач в повному обсязі так і не поставив на АЗС паливно-мастильні матеріали та не погасив талони, позивач вирішив звернутись до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 671 ЦК України, якщо за договором купівлі-продажу переданню підлягає товар у певному співвідношенні за видами, моделями, розмірами, кольорами або іншими ознаками (асортимент), продавець зобов'язаний передати покупцеві товар в асортименті, погодженому сторонами. Якщо договором купівлі-продажу асортимент товару не встановлений або асортимент не був визначений у порядку, встановленому договором, але із суті зобов'язання випливає, що товар підлягає переданню покупцеві в асортименті, продавець має право передати покупцеві товар в асортименті виходячи з потреб покупця, які були відомі продавцеві на момент укладення договору, або відмовитися від договору.

Згідно з ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В силу приписів ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі ст. 672 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві частину товару, асортимент якого відповідає умовам договору купівлі-продажу, і частину товару з порушенням асортименту, покупець має право на свій вибір: 1) прийняти частину товару, що відповідає умовам договору, і відмовитися від решти товару; 2) відмовитися від усього товару; 3) вимагати заміни частини товару, що не відповідає асортименту, товаром в асортименті, який встановлено договором; 4) прийняти весь товар.

Також, відповідно до ст. 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується.

Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. У разі продажу товару за зразком та (або) за описом продавець повинен передати покупцеві товар, який відповідає зразку та (або) опису. Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України визначено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

З наведених норм законодавства слідує, що у покупця, який здійснив попередню оплату товару виникає право вимагати повернення сплачених коштів за умови, якщо постачальник порушив взяті на себе зобов'язання з поставки такого товару.

Судом встановлено, що згідно з п. 5.2. Договору сторони передбачили, що постачальник зобов'язується поставити ПММ замовнику на місце поставки протягом одного календарного дня з моменту отримання заявки, а Замовник - оплатити та прийняти ПММ, але не пізніше закінчення терміну дії талону.

Місце поставки ПММ: мережа поставки АЗС постачальника, м. Одеса (п. 5.3. Договору).

Під час розгляду справи, намагаючись встановити, чи звертався в дійсності позивач до відповідача із заявками на поставку паливно-мастильних матеріалів за спірними талонами, суд ухвалами від 08.04.2015 р., 06.05.2015 р., 19.05.2015 р., 09.06.2015 р. витребував у позивача докази звернення до відповідача із заявками на поставку паливно-мастильних матеріалів в порядку п. 5.2. укладеного між сторонами Договору.

Відповідних доказів під час провадження у справі суду надано не було.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Таким чином, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги є передчасними, оскільки він не представив доказів настання строку виконання спірних зобов'язань.

Посилання позивача на те, що він звертався до відповідача з претензіями щодо поставки паливно-мастильних матеріалів, до уваги судом не приймається, оскільки зі змісту таких претензій не можливо встановити, що вони стосуються саме тих талонів, на які позивач вказує у своєму позові, як такі, по пред'явленню яких не було здійснено видачу паливно-мастильних матеріалів.

Також, суд не може прийняти до уваги як встановлений строк поставки за спірними талонами приписи пункту 5.1. Договору, яким визначено, що строк поставки ПММ - протягом 2014 року, оскільки пунктом 5.2. Договору сторони поставили обов'язок відповідача здійснити поставку ПММ в залежність від дій позивача щодо звернення з відповідними заявками.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено передчасність позовних вимог, то в їх задоволенні слід відмовити, з урахуванням наведеного.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору, покладаються на позивача.

При цьому, суд звертає увагу позивача на те, що він не позбавлений права у встановленому Договором порядку звернутись до відповідача із заявками на поставку ПММ за спірними талонами, зафіксувавши такі дії усіма доступними та можливими засобами, які можуть виступати доказами в суді, а також у разі відмови відповідача від виконання взятих на себе ним обов'язків, звернутись до суду за захистом порушених прав.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 26.06.2015 р.

Суддя В.С. Ломака