РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2015Справа №910/5008/15-г

За позовомДержавної установи «Лабораторний центр на залізничному транспорті Держсанепідслужби України»
До Третя особа Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» Вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський» ДТГО « Південно-Західна залізниця»
Простягнення 80 245,38 грн.
Суддя Борисенко І.І.

Представники:

Від позивача: Гришко Я.С., за довіреністю, Шостак П.І., за довіреністю;

Від відповідача: Сіренко А.М., за довіреністю;

Від третьої особи: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на свою користь суми основного боргу в розмірі 76 405, 33 грн., 3% річних в розмірі 395, 34 грн., пені в розмірі 3 444, 71 грн. за Договором про надання послуг №3001/2014/04-РС від 11.03.2014р. та про зобов'язання відповідача підписати акти виконаних робіт №2/3001/2014/04-РС б/д та №4/3001/2014-РС б/д.

25.03.2015р. відповідач через відділ загального діловодства господарського суду (канцелярію) подав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Враховуючи, що Вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський» ДТГО

«Південно-Західна залізниця» є філією (відокремленим підрозділом Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця»), вона не може бути третьою особою у справі.

18.06.2015р. в судовому засіданні представник відповідача довів суду, що відповідачем було сплачено основну суму боргу та надав суду відповідні докази сплати основного боргу.

Позивач в процесі розгляду справи неодноразово змінював розмір позовних вимог.

18.06.2015р. в судовому засіданні позивач надав суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач фактично відмовився від позовних вимог в частині зобов'язання відповідача підписати акти виконаних робіт №2/3001/2014/04-РС б/д та №4/3001/2014-РС б/д, що є підставою для суду припинити провадження у справі в частині зазначених позовних вимог на підставі п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Крім того, відповідно до зазначеної заяви про зменшення розміру позовних вимог від 18.06.2015р. позивач просить суд, враховуючи, що відповідачем було сплачено суму основного боргу в розмірі 76 405, 33 грн. після подання позовної заяви, стягнути з відповідача на свою користь пеню в розмірі 18 479, 30 грн., 3% річних в розмірі 1 357, 01 грн., а всього 19 836, 31 грн. відповідно до Договору про надання послуг №3001/2014/04-РС від 11.03.2014р.

Судом заява про зменшення розміру позовних вимог прийнята до розгляду, оскільки дана заява відповідає вимогам ст. 22 ГПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення у справі, зокрема, зменшити розмір позовних вимог.

Як визначено в п. 3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 18.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Під зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну (у бік зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, в тому числі ціна позову.

Згідно з ч.3 ст. 55 ГПК України ціну позову вказує позивач.

Отже, позивач зменшив позовні вимоги, просить стягнути з відповідача загальну суму заборгованості у розмірі 19 836, 31 грн., тому має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

За клопотанням позивача та відповідача, з метою забезпечення повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи, спір у даній справі вирішено у строк у відповідності п. 3 ст. 69 ГПК України.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

11 березня 2014 року між Позивачем та Відповідачем було укладено договір про надання послуг №3001/2014/04-РС (надалі - Договір).

Договір укладений з Державним територіально-галузевим об'єднанням «Південно-Західна залізниця», в особі начальника Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський» ДТГО « Південно-Західна залізниця» на підставі довіреності №381-НЮ від 28.січня 2014р., яка є філією (відокремленим підрозділом Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця»).

Відповідно до умов Договору, Позивач зобов'язався надати послуги в сфері лабораторного контролю, а саме лабораторно-інструментальні дослідження умов праці з визначенням шкідливих і небезпечних факторів виробничого середовища і трудового процесу на робочих місяцях працівників підприємства Відповідача.

Відповідно до п. 3.4 Договору, Відповідач зобов'язався оплатити надані послуги протягом 15 днів після отримання рахунку-фактури.

Судом встановлено, що Позивач за умовами Договору виконав покладені на нього, відповідно до умов Договору зобов'язання в повному обсязі, що підтверджується відповідними актами виконаних робіт, належні копії яких містяться в матеріалах справи.

Однак, станом на день звернення Позивача до суду з позовом, Відповідачем були не оплачені надані послуги на загальну суму в розмірі 76 405, 33 грн.

Разом з тим, в процесі розгляду справи, Відповідачем було доведено суду та підтверджено Позивачем сплату Відповідачем основного богу за Договором в розмірі 76 404, 33 грн.

В зв'язку з зазначеним Позивач подав суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просив суд задовольнити його уточнені позовні вимоги про стягнення з Відповідача на свою користь пені в розмірі 18 479, 30 грн., 3% річних в розмірі 1 357, 01 грн., а всього 19 836, 31 грн. відповідно до Договору про надання послуг №3001/2014/04-РС від 11.03.2014р.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджуючи в судовому засіданні докази, Господарський суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав:

Договір про надання послуг №3001/2014/04-РС від 11.03.2014р., укладений між Позивачем та Відповідачем за своєю правовою природою є договором про надання послуг та є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 629 ЦК України - договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 Цивільного кодексу України та ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися - належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Матеріали справи свідчать, що Відповідачем після подання позовної заяви, в процесі розгляду справи було сплачено основну суму боргу за Договором про надання послуг №3001/2014/04-РС від 11.03.2014р. в розмірі 76 405, 33 грн.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 5.3. Договору, у випадку прострочення Відповідачем платежів зазначених у п. 3.4. цього договору, останній сплачує Позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Отже, порушення відповідачем строків оплати, передбачених п. 3.4. Договору, є порушенням зобов'язання, що відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України тягне за собою правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплату неустойки.

Тому, Позивачем правомірно заявлена вимога про стягнення з Відповідача пені за неналежне виконання зобов'язання, відповідно до договору.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою визнається визначена законом або договором грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові в разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання, зокрема в разі прострочення.

За розрахунком Позивача з Відповідача підлягає до стягнення пеня в розмірі 18 479, 30 грн.

Проте, перевіривши здійснений Позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку, що він неправильний, оскільки за перерахунком суду пеня складає 12 706, 30 грн., тому стягненню з Відповідача підлягає 12 706, 30 грн. пені.

З огляду на наявність прострочення грошового зобов'язання, Позивач також правомірно нарахував Відповідачу борг з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми за весь час прострочення, відповідно до ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.

Згідно здійсненого Позивачем розрахунку, з Відповідача підлягає стягненню 1 357, 01 грн. 3% річних.

Однак, перевіривши здійснений Позивачем розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку, що він неправильний, оскільки за перерахунком суду 3% річних складають суму 907, 24 грн., тому стягненню з Відповідача підлягає 907, 24 грн. 3% річних.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В судовому засіданні, допустимими доказами, які знаходяться в матеріалах справи суд встановив, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Витрати по оплаті судового збору, згідно ст. 49 ГПК України покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з врахуванням того, що основний борг сплачений Відповідачем після порушення судом провадження по справі.

У в зв'язку з відмовою позивача в частині позовних вимог про зобов'язання Вагонну дільницю станції Київ-Пасажирський» ДТГО «Південно-Західна залізниця» підписати акти виконаних робіт, судовий збір, сплачений Державною установою «Лабораторний центр на залізничному транспорті Держсанепідслужби України» в розмірі 1 218, 00 грн., відшкодуванню та поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 49, п.4 ст.80, ст. ст. 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" (01034, м. Київ, вул. Лисенка, 6, ідентифікаційний код 04713033) на користь Державної установи «Лабораторний центр на залізничному транспорті Держсанепідслужби України» (03049, м. Київ, вул. Фурманова, 3/8; Код: 38513502) 12 706 (дванадцять тисяч сімсот шість) грн. 30 коп. пені, 907 (дев'ятсот сім) грн. 24 коп. 3% річних та 1 709 (одну тисячу сімсот дев'ять) грн. 07 коп. судового збору.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

В решті позову відмовити.

2. В частині позовних вимог про зобов'язання Вагонну дільницю станції Київ-Пасажирський» ДТГО «Південно-Західна залізниця» підписати акти виконаних робіт провадження у справі припинити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 26.06.2015р.

Суддя І.І. Борисенко