донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

23.06.2015р. справа №908/2151/15-г

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівПопков Д.О., Радіонова О.О., Зубченко І.В.
при секретарі судового засідання Склярук С.І.
за участю представників сторін:
від позивача: не з'явився;
від відповідача: Мороз Є.О. (за довіреністю від 25.12.2013р.)
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуВідкритого акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», м. Запоріжжя
на рішення господарського суду Запорізької області
від19.05.2015р. (повний текст підписано 25.05.2015р.)
по справі№908/2151/15-г (суддя Сушко Л.М.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Сєвєрна», м. Київ
до Відкритого акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», м. Запоріжжя
простягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Сєвєрна», м. Київ (Позивач) звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», м. Запоріжжя (Відповідач) про стягнення 1576750грн. заборгованості, 5313,43грн. 3% річних та 83567,75грн. інфляційної індексації.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 19.05.2015р. (суддя Сушко Л.М.) вказані позовні вимоги задоволені в частині стягнення з Відкритого акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», м. Запоріжжя на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Сєвєрна», м. Київ заборгованості в сумі 1576750грн., а у задоволені решти вимог відмовлено.

Рішення місцевого суду вмотивовано доведеністю матеріалами справи факту невиконання Відповідачем грошового зобов'язання з оплати поставленого товару, та безпідставності висування вимог щодо стягнення нарахованих за період прострочення оплати суми інфляційної індексації та 3% річних з огляду на спеціальні застереження щодо незастосування правових наслідків порушення зобов'язання згідно із п.2 додаткової угоди №1 від 26.01.2015р.

Відкрите акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», м. Запоріжжя, не погодившись з прийнятим судовим рішенням, звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог у повному обсягу.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції апелянт зазначає: передчасність висновку місцевого суду про настання у Відповідача обов'язку з оплати отриманого у січні 2015 року товару зважаючи на ненадання Позивачем коригувальної видаткової накладної від 26.01.2015р. до моменту звернення з відповідним позовом.

За результатами автоматизованого розподілу справи сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий (суддя-доповідач) Попков Д.О., Радіонова О.О., Зубченко І.В.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 09.06.2015р. порушене апеляційне провадження із призначенням розгляду скарги на 23.06.2015р. о 14.00 год.

Судове засідання апеляційної інстанції здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу у порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.ст. 4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Представник Відповідача у судовому засіданні 23.06.2015р. підтримав вимоги апеляційної скарги у повному обсягу, вказуючи на можливість її розгляду по суті за відсутністю представника Позивача.

Представник Позивача у судове засідання 23.06.2015р., попри належне повідомлення, без пояснення причин не з'явився, що, з урахуванням невизнання його явки обов'язковою та достатності наявних матеріалів справи для здійснення апеляційного перегляду, не перешкоджає розгляду скарги по суті.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне:

Як було встановлено місцевим судом та вбачається із матеріалів справи, 19.12.2014р. між Відповідачем (Покупець) та Позивачем (Постачальник) укладено договір №УПр-14/90/20/2014/2235 (а.с.а.с.11-18), відповідно до умов п.1.1. якого Постачальник зобов'язується передати, а Покупець прийняти і оплатити вугільну продукцію концентрати (далі - ресурси) на умовах, передбачені цим договором.

Згідно із п. 2.1. договору кількість, номенклатура ресурсів вказуються в специфікаціях до договору, які є його невід'ємною частиною. Специфікацією №1 від 19.12.2014р. (а.с.а.с.19, 20) сторони узгодили постачання у грудні 2014р. - січні 2015 року 1000тн визначених за маркою та показниками якості ресурсів за ціною 2083,33грн. без ПДВ за тону на загальну суму 2499996грн. разом із ПДВ, але без урахування транспортних витрат. Строком оплати цих ресурсів за змістом п.4 цієї специфікації встановлений по факту поставки протягом 3 банківських днів на підставі документів згідно п.6.4. договору, тоді як момент поставки за змістом п.2 специфікації визначається датою календарного штемпеля видачі вантажу залізничної накладної.

В свою чергу, відповідно до п.6.4. договору Постачальник зобов'язаний надати Покупцеві до початку прийомки ресурсів наступні документи:

- рахунок на оплату ресурсів (оригінал);

- транспортні і супроводжувальні документи (в тому числі товарно-транспортну накладну (оригінал) і накладу на поставлені ресурси (оригінал) при поставки автомобільним транспортом; залізничну накладну (копія) при поставки залізничним транспортом);

- пакувальні документи (копія);

- сертифікат або паспорт якості Постачальника або виготовлювача (у разі, якщо Постачальник не є виготовлювачем - копія);

- сертифікат санітарно-гігієнічного висновку і сертифікат радіологічної безпеки (у передбачених законодавством випадках - копія);

- акт приймання-передачі ресурсів (в 2 примірниках), оформлених з боку Постачальника (оригінал);

- інші документи , визначені в специфікації.

При цьому, згідно із п. 6.5. договору Покупець вправі відмовитися від приймання поставлених ресурсів до надання документів, вказаних в п. 6.4. цього договору.

Розділом 7 договору сторонами визначені їх відповідальність. Зокрема, у разі порушення понад 30 календарних днів строку оплати ресурсів, Покупець сплачує пеню у розмірі 0,04% від суми заборгованості за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідний період.

Згідно п.10.5 договору він дії до 31.12.2015р. і закінчення його строку не звільняє сторони від виконання прийнятих на себе зобов'язань.

Місцевим судом встановлено, що на виконання умов договору та специфікації №1 від 19.12.2014р. Постачальник поставив Покупцеві у 13 вагонах вугілля марки АО (25-50) загальною кількістю 901тн, що підтверджується штемпелем Покупця на залізничних накладних №48796635 та №48796593 від 09.01.2015р. (а.с.а.с.22, 23) та видатковою накладною №СЕ-0000169 від 09.01.2015р. (а.с.24) та актом приймання-передачі №СЕ-0000169 від 09.01.2015р. (а.с.26) на суму 2252496,4грн. з ПДВ (з розрахунку 2083,33грн. без ПДВ за 1 тн).

В подальшому сторонами була укладена додаткова угода №1 від 26.01.2015р. (а.с.21), згідно п.1 якої сторони змінили вартість вищезазначеної поставленої продукції у кількості 901тн, встановивши її на рівні 1750грн. з ПДВ. При цьому, п.2 цієї угоди сторони визначили, що зазначена вище ціна здійсненої поставки є остаточною, до неї не застосовуються і не будуть застосовані у подальшому знижки та/або уцінки, та/або неустойка, та/або штрафні санкції, узгоджені сторонами в розділі 7 договору «Відповідальність сторін», включаючи збитки Покупця, упущену вигоду і інше, що випливає з договору, але не обмежуючись цим, а також інші правові наслідки невиконання Постачальником взятих на себе зобов'язань за здійсненою поставкою згідно із умовами договору, діючими нормативно-правовими актами України, нормам міжнародного права.

На підставі цієї додаткової угоди сторонами були складані і підписані: коригуюча видаткова накладна №СЕ-000169/К від 26.01.2015р. (а.с.25) та акт прийому-передачі №СЕ-0000169/К від 26.01.2015р. (а.с.27), за яким ціна ресурсів за 1тн. була відповідно зменшена на 625грн. без ПДВ, а загальна вартість поставки - на 563125грн. без ПДВ. та на 675750грн. без ПДВ.

Як встановлено п.4 додаткової угоди №1 від 26.01.2015р. строк оплати поставлених ресурсів відносно здійсненої поставки становить 3 банківських дня з моменту надання Постачальником оригіналу коригувального рахунку. В свою чергу, зі змісту бланку опису вкладного вбачається, що Постачальник 06.02.2015р. (а.с.30) надіслав Покупцеві у складі інших документів коригуючий рахунок-фактуру №ДК-00169/К від 26.01.2015р. на від'ємне суму 675750грн. разом з ПДВ порівняно із рахунком-фактурою №СЕ-0000169 від 31.12.2014р. на суму 2252496,4грн. разом із ПДВ (а.с.28). Як вбачається з повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.30 зворотна сторона) коригуючий рахунок був отриманий Відповідачем 09.02.2015р.

Через несплату рахунку, Постачальником 05.03.3015р. (а.с.33) на адресу Покупця була надіслана претензія №104/02 від 27.02.2015р. (а.с.а.с.31, 32) з вимогою про сплату заборгованості у розмірі 1576750грн. (з розрахунку 1750грн. за 1тн відносно 901тн), яку задоволено не було.

За таких обставин оскаржуваним рішенням місцевого суду були задоволені позовні вимоги в частині заборгованості в розмірі 1576750грн., та відмовлено у стягнення 3% річних і інфляційної індексації з мотивів застереження, викладеного в п. 2 додаткової угоди №1 від 26.01.2015р.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає рішення господарського суду таким, що підлягає частковому скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст.173, 174 Господарського кодексу України та ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України укладений між сторонами договір №УПр-14/90/20/2014/2235 від 19.12.2014р. є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов'язків.

Беручи до уваги правову природу укладеного договору, кореспондуючі права та обов'язки його сторін, оцінка обґрунтованості заявлених вимог цілком правомірно здійснена місцевим судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з поставки (купівлі-продажу). Як встановлено ст.ст.655, 712, ч.1 ст.691 Цивільного кодексу України Покупець зобов'язаний сплатити товар за ціною, встановленою в договорі купівлі-продажу.

Отже, в контексті зазначених норм укладений між Позивачем та Відповідачем договір є належною підставою для виникнення у останнього грошових зобов'язань, визначених його умовами, з оплати переданого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст.525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Шляхом укладання додаткової угоди №1 від 26.01.2015р. сторони в прядку ст.654 Цивільного кодексу України змінили умови п.п.5.2., 6.4. договору від 19.12.2014р. щодо підстав і порядку розрахунку відносно здійсненого постачання, зважаючи на що згідно приписів ч.ч.1, 3 ст.653 цього Кодексу момент настання строку оплати стягуваної суми боргу у розмірі 1576750грн. визначається спливом 3-ьох банківських днів з моменту надання оригіналу коригуючого рахунку та не залежить від надання інших документів, визначених п.6.4. договору.

Наразі, як було встановлено апеляційним судом, коригуючий рахунок був надісланий Відповідачеві у складі інших документів 06.02.2015р., а відтак - першим днем прострочення Покупця зі сплати вартості поставлених ресурсів за їх остаточною ціною є 12.02.2015р. Таким чином, твердження Скаржника про ненастання моменту оплати через ненадання згідно умов п.6.4. договору коригувальної видаткової накладної не тільки суперечить фактичним обставина справи, адже вказана накладна як двосторонній документ підписана без застережень Відповідачем, а отже має бути в його розпорядженні, але й не має відношення до остаточно визначеного порядку оплати згідно умов додаткової угоди №1 від 26.01.2015р.

Відтак, Відповідач не мав жодних підстав для ухилення від виконання обов'язку із здійснення повного розрахунку за передані йому відповідно до умов договору ресурси шляхом перерахування грошових коштів Позивачеві в сумі 1576764,4грн. не пізніше 11.02.2015р.

Відповідно до ст. 202 Господарського кодексу України та ст.598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Наразі, будь-яких доказів своєчасної сплати стягуваної заборгованості чи припинення відповідних зобов'язань іншим передбаченим законом способом, Відповідачем всупереч ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України до справи не надано і за змістом апеляційної скарги не вбачається.

Таким чином, наявне невиконання грошових зобов'язань з боку Відповідача правомірно кваліфіковане місцевим судом як їх порушення у розумінні ст. 610 Цивільного кодексу України, при цьому сам Відповідач вважається таким, що прострочив їх виконання у розумінні ч.1 ст.612 цього Кодексу.

В свою чергу, за змістом ст. 625 Цивільного кодексу України наслідком прострочення виконання грошового зобов'язання є право кредитора вимагати, зокрема, сплати заборгованість. За таких обставин, перевіривши правильність розрахунків розміру позовних вимог, апеляційний суд вважає правомірним і обґрунтованим висновок місцевого суду щодо доведеності заявлених позовних вимог і стягнення з Позивача на користь Відповідача вартості поставлених ресурсів в сумі 1576750грн.

Разом із цим, позиція суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позовних вимог щодо нарахованих на вказану суму заборгованості 3% річних та інфляційної індексації є хибною та зумовлена як невідповідністю висновків фактичним обставинам справи, так і не неправильним застосуванням норм матеріального права.

Так, положення п.2 додаткової угоди №1 від 26.01.2015р. містить застереження про незастосування правових наслідків невиконання Постачальником взятих на себе зобов'язань, тоді як в даному випадку обумовлені ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України наслідки прострочення грошових зобов'язань застосовуються саме до Покупця. Водночас, обов'язковість настання таких наслідків у разі висування кредитором відповідної вимоги випливає із змісту відносин між сторонами та вказаної норми, а отже - від неї сторони не можуть відступити в порядку ч.3 ст.6 Цивільного кодексу України у спосіб визначений припущеною інтерпретацією місцевого суду.

В контексті означеного висновку переглядуване рішення в частині відмови у задоволені позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційної індексації підлягає скасуванню на підставі п.п.3,4 ч.1 ст.104 Господарського процесуального кодексу України, а, зважаючи на належність приведеного Позивачем розрахунку розміру таких позовних вимог, апеляційний суд приймає нове рішення в цій частині про задоволення вимог щодо стягнення з Відповідача на користь Позивача 3% річних за період з 12.02.2015р. по 25.03.2015р. в сумі 5313,43грн. та інфляційної індексації за лютий 2015р. у розмірі 83567,75грн. Відтак, заявлені позовні вимоги мають бути задоволені у повному обсягу.

За таких обставин, Донецький апеляційний господарський суд відмовляє у задоволенні апеляційної скарги, що згідно із ст. 49 Господарського процесуального кодексу України має наслідком віднесення на рахунок Скаржника понесених ним витрат зі сплати судового збору за апеляційне оскарження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», м. Запоріжжя на рішення Господарського суду Запорізької області від 19.05.2015р. (повний текст підписано 25.05.2015р.) у справі №908/2151/15-г залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Запорізької області від 19.05.2015р. (повний текст підписано 25.05.2015р.) у справі №908/2151/15-г в частині відмови у задоволені позовних вимог про стягнення з Відкритого акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», м. Запоріжжя (ідентифікаційний код 00191230) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Центральна збагачувальна фабрика «Сєвєрная», м. Київ (ідентифікаційний код 31255912) 3% річних за період з 12.02.2015р. по 25.03.2015р. в сумі 5313,43грн. та інфляційної індексації за лютий 2015р. у розмірі 83567,75грн. скасувати.

3. Прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Центральна збагачувальна фабрика «Сєвєрная» (04080, м. Київ, вул. Фрунзе, б.13-г, каб.9, ідентифікаційний код 31255912) до Відкритого акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (69008, м. Запоріжжя, Південне шосе, б.72, ідентифікаційний код 00191230) про стягнення 3% річних за період з 12.02.2015р. по 25.03.2015р. в сумі 5313,43грн. та інфляційної індексації за лютий 2015р. у розмірі 83567,75грн.

4. В іншій частині рішення Господарського суду Запорізької області від 19.05.2015р. (повний текст підписано 25.05.2015р.) у справі №908/2151/15-г залишити без змін.

5. Доручити Господарському суду Запорізької області видати відповідний наказ про примусове виконання постанови Донецького апеляційного господарського суду від 23.06.2015р., оформивши його у відповідності до приписів ст.18 Закону України «Про виконавче провадження».

6. Постанова апеляційної інстанції набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий Д.О. Попков

Судді: О.О. Радіонова

І.В. Зубченко

Надруковано 5 примірника: 1,2 - сторонами; 3 - у справу;

4 - місцевому господарському суду; 5 -ДАГС