РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2015Справа №910/8636/15-г

Суддя Господарського суду міста Києва Підченко Ю.О.

За участю секретаря судового засідання Швеця С.С.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рос-Укр Альянс"

до відповідача Публічного акціонерного товариства "Златобанк"

про визнання зобов'язань припиненими

за участю представників сторін:

від позивача: Пушкар О.А. - юрисконсульт

від відповідача: Воробйова І.В. - юрисконсульт

За клопотанням відповідача, з метою з'ясування фактичних обставин справи, дослідження додаткових доказів, строк слухання спору по даній справі було продовжено додатково на 15 (п'ятнадцять днів), що відповідає вимогам частини 3 статті 69 ГПК України і знайшло своє відображення у процесуальних документах суду.

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю "Рос-Укр Альянс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Публічного акціонерного товариства "Златобанк" про визнання припиненими, у зв'язку з належним виконанням, зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Рос-Укр Альянс" за

кредитним договором від 24.04.2013 № 118/7/13-KL в частині: оплати строкової заборгованості за основним боргом у сумі 278 128,31 грн. з 02.03.2015; оплати строкової заборгованості за процентами за лютий 2015 року у сумі 107 397,26 грн. з 02.03.2015; оплати строкової заборгованості за процентами за березень 2015 року у сумі 112 503,35 грн., з яких у сумі 106 503,35 грн. з 01.04.2015 та у сумі 6 000 грн. з 03.04.2015.

Представник відповідача надав заперечення на позовну заяву та пояснення, в яких просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, оскільки відсутні правові підстави для застосування до спірних правовідносин положень ст. 606 ЦК України.

До прийняття рішення по справі позивачем заявлено клопотання згідно вимог ст.ст. 66, 67 ГПК України про застосування заходів забезпечення позову шляхом: заборони відповідачу вчиняти дії направлені на звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 24.04.2013 та укладення договорів факторингу, відступлення права вимоги та інших видів договорів, пов'язаних з відчуженням та/або відступленням права грошової вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рос-Укр Альянс" за кредитним договором від 24.04.2013 № 118/7/13-KL.

Відповідно до вимог ст. 66, 67 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора, або з власної ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову у вигляді заборони відповідачеві вчиняти певні дії, у тому числі іншим особам, що стосуються предмета спору.

Згідно з абз. 3 п. 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Абзацом 3 п. 3 даної постанови пленуму визначено, що адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Тягар доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову.

Заявником не наведено та не надано достатньо обґрунтованих даних про існування обставин, що призведуть до неможливості чи утруднення виконання рішення суду. За такими обставинами заява позивача про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

До прийняття рішення у справі, позивач використовуючи своє право передбачене статтею 22 ГПК України надав заяву про доповнення позовних вимог (подано 03.06.2015) та заяву про виправлення технічних помилок у ній (подано 18.06.2015), відповідно до яких просить суд:

визнати припиненими зобов'язання за кредитним договором від 24.04.2013 №118/7/13-KL, укладеним між Публічним акціонерним товариством "Златобанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рос-Укр Альянс", у зв'язку з безвідкличним та безумовним повним виконанням Публічним акціонерним товариством "Златобанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рос-Укр Альянс" їх умов;

визнати припиненими зобов'язання за договором іпотеки від 24.04.2013 посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Горбуровим К.Є., зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №905, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Златобанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рос-Укр Альянс" за відсутності права Публічного акціонерного товариства "Златобанк" на предмет іпотеки, передбачений договором іпотеки від 24.04.2013, у зв'язку з безвідкличним та безумовним повним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "Рос-Укр Альянс" всіх зобов'язань забезпечених іпотекою.

Судом прийнято до уваги, що згідно пункту 3.11 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.11.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" встановлено, ГПК України, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

Пунктом 3.12 даної постанови пленуму визначено, що право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

У разі подання позивачем заяви, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, господарський суд повинен відмовити в задоволенні такої заяви.

Судом розцінено дану заяву, як заяву про одночасно зміну і предмета, і підстав позову, тому дані заяви не приймаються судом, а спір вирішується за первісними позовними вимогами.

З'ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, заслухавши доводи позивача та заперечення відповідачів, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 24.03.2013 між Публічним акціонерним товариством "Златобанк" (кредитодавець, банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рос-Укр Альянс" (позичальник, боржник) було укладено кредитний договір № 118/7/13-KL, далі Кредитний договір, відповідно до предмету якого (п. 1.1) Кредитодавець надає Позичальнику кредит, а Позичальник зобов'язується в повному обсязі повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші умови цього Кредитного договору.

Кредитодавець надає Позичальнику кредит у формі відкриття відкличної кредитної лінії, в межах максимального ліміту заборгованості, визначеного цим Кредитним договором. Кредит може надаватися траншами. Позичальник має право в будь-який час без повідомлення банку здійснювати погашення поточної заборгованості по кредиту і за умови дотримання умов надання кредитних коштів, встановлених цим Кредитним договором, може знову отримувати кредит в межах максимального ліміту за кредитною лінією (п. 1.2 Кредитного договору).

Згідно з п. 1.3 Кредитного договору максимальний ліміт заборгованості за кредитною лінією становить 7 000 000 доларів США.

Пунктом 1.4 Кредитного договору передбачено кінцеву дату повернення кредиту не пізніше 23.04.2015 включно.

Відповідно до п. 1.5 Кредитного договору за користування кредитом Позичальником сплачуються проценти у вигляді фіксованої процентної ставки, яка встановлюється у розмірі 24%.

Згідно довідки від 10.02.2015 № 25, станом на 10.02.2015, заборгованість позивача перед відповідачем за Договором становить 4 999 999,99 грн., прострочена заборгованість по сплаті процентів відсутня.

Позивач стверджує, що станом на 27.02.2015 він має перед відповідачем такі боргові зобов'язання: строкову заборгованість за основним боргом у сумі 5 000 000 грн., строку заборгованість за процентами за лютий 2015 року у сумі 107 397,26 грн.

27 лютого 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ритейл-К" (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю"Рос-Укр Альянс" (новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого Первісний кредитор відступає Новому кредитору, а останній набуває право вимоги грошових коштів у сумі 385 525,57 грн. Грошові кошти належать Первісному кредитору та знаходяться на поточному рахунку № 5931 відкритому у Публічному акціонерному товаристві "Златобанк", згідно договору банківського рахунку від 18.04.2013 № 5931-ЮР, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ритейл-К" та Публічним акціонерним товариством "Златобанк".

З моменту підписання договору про відступлення права вимоги, Товариство з обмеженою відповідальністю"Рос-Укр Альянс" стало власником грошових коштів у сумі 385 525,57 грн. та набуло право розпорядження ними.

Позивач стверджує, що на підставі договору про відступлення права вимоги від 27.02.2015 він став кредитором відповідача на загальну суму 385 525,57 грн., і одночасно є боржником відповідача за Кредитним договором, а відповідно до ст. 606 ЦК України зобов'язання припиняється в разі поєднання боржника і кредитора в одній особі.

За доводами позивача, він направив на адресу відповідача заяву від 27.02.2015 №05 яким було повідомлено про часткове погашення кредиту за Кредитним договором на суму 278 128,31 грн. та оплату строкової заборгованості за процентами за лютий 2015 року у сумі 107 397,26 грн., позивач відповіді не надіслав, проте 20.03.2015 на адресу позивача надійшов лист-попередження, яким відповідач повідомив позивача про порушення умов Кредитного договору у вигляді прострочення оплати процентів у сумі 107 397,26 грн. та необхідність її погасити протягом 5 днів. Оскільки відповідач не погодився припинити зобов'язання за Кредитним договором на зазначену суму боргу, то у зв'язку з чим позивач вирішив звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

13 лютого 2015 року рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 30 запроваджено тимчасову адміністрацію у ПАТ "Златобанк". 13.05.2015 наказом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 153 припинено здійснення тимчасової адміністрації та розпочато процедуру ліквідації даного банку.

Дослідивши правову норму, яка підлягає застосуванню у спірних відносинах сторін, суд дійшов висновку, що доводи позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу статті 526 ЦК України та частини першої ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до приписів ст. 606 ЦК України зобов'язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Поєднання боржника і кредитора в одній особі має місце в разі, якщо до сторони, яка є боржником, переходить відповідно до будь-якої зазначеної підстави зобов'язання іншої особи, за яким ця особа є кредитором щодо боржника, і навпаки.

Поєднання боржника і кредитора в одній особі може мати місце, наприклад, при спадкуванні - у разі переходу майна кредитора до боржника і навпаки; при реорганізації шляхом злиття або приєднання юридичних осіб, пов'язаних між собою взаємним зобов'язанням; правонаступництва, причому як загального, так і у випадку ліквідації з правонаступництвом (злиття, приєднання тощо).

Тобто, зникає (або виходить із двосторонніх зобов'язальних правовідносин) в силу об'єктивних обставин або певного правочину один із суб'єктів правовідношення. При цьому до особи, що залишилась, переходять всі правомочності щодо взаємних зобов'язань, у зв'язку з чим припиняється і власне правовідношення. Отже, зобов'язання - це правовідношення між, як мінімум, двома сторонами, а поєднання двох сторін у одній особі є підставою для припинення зобов'язання.

Як зазначено у постановах Вищого господарського суду України у справах: від 02.10.2014 №921/1176/13-г/1, від 21.01.2015 №922/1320/14, від 26.01.2015 №910/3315/14, від 04.02.2015 №922/2964/14, від 18.03.2015 №915/2438/14, від 25.03.2015 №910/20339/14, від 23.04.2015 №910/18154/14, від 29.04.2015 №927/1522/14, від 14.05.2015 №910/20158/14, від 20.05.2015 №910/21757/14, для того, щоб зобов'язання припинилось на підставі ст. 606 ЦК України поєднанням двох сторін у одній особі, необхідно щоб у результаті такого поєднання лишилась лише одна особа.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як встановлено судом, у даній справі залишається дві особи, у яких залишаються взаємні зобов'язання. Таким чином, поєднання боржника і кредитора в одній особі, у розумінні приписів ст. 606 ЦК України не відбулось, що унеможливлює висновок про припинення зобов'язання з цієї підстави.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог кредиторів та інших кредиторів банку; зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом. Оскільки, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку матиме наслідком порушення порядку погашення вимог кредиторів та норм вищезазначеного Закону, то підстави для такого зарахування відсутні.

За таких обставин, у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Рос-Укр Альянс" до Публічного акціонерного товариства "Златобанк" слід відмовити, як необґрунтовано заявленого.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Рос-Укр Альянс", згідно ст. 44, 49 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося 19.06.2015, згідно частини 2 статті 85 ГПК України було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивні частини.

На підставі викладеного та керуючись ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", ст.ст. 11, 509, 525, 526, 598, 629, 606 ЦК України, ст. 193 ГК України, ст. ст. 42, 43, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 66, 67, 82, 84, частиною другою та третьою ст. 85 ГПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Рос-Укр Альянс" до Публічного акціонерного товариства "Златобанк" відмовити.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено - 24.06.2015 року

Суддя Ю.О.Підченко