РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2015Справа №910/6125/15-г

За позовом Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз»

до Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»

про стягнення заборгованості за договором поставки в розмірі 33 176,79 грн.

Суддя Нечай О.В.

Представники сторін:

від позивача: Купрієнко В.І., за довіреністю

від відповідача: Ковригін О.В., за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» (далі - позивач) до Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за договором поставки в розмірі 33 176,79 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.03.2015 р. було порушено провадження у справі № 910/6125/15-г, розгляд справи призначено на 15.04.2015 р.

06.04.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано клопотання про доручення документів до матеріалів справи.

У судове засідання 15.04.2015 р. представник позивача з'явився.

У судове засідання 15.04.2015 р. представник відповідача з'явився, подав відзив на позовну заяву та заяву про застосування строку позовної давності.

У судовому засіданні 15.04.2015 р. судом було оголошено перерву до 13.05.2015 р.

23.04.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача були подані письмові пояснення на відзив.

Судове засідання 13.05.2015 р. не відбулось у зв'язку із перебуванням судді Нечая О.В. на лікарняному.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.05.2015 р. розгляд справи було призначено на 10.06.2015 р.

У судове засідання 10.06.2015 р. представник позивача з'явився та подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Представник відповідача у судове засідання 10.06.2015 р. з'явився та подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У судовому засіданні 10.06.2015 р. судом було оголошено перерву до 24.06.2015 р.

У судове засідання 24.06.2015 р. представник позивача з'явився, надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача у судове засідання 24.06.2015 р. з'явився, надав усні пояснення по суті спору, проти задоволення позову заперечував, в тому числі з підстав пропуску строку позовної давності.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

30.09.2010 року між Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» (далі - постачальник, позивач) та Дочірнім підприємством «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» в особі Регіонального виробничого управління «Донецькавтогаз» (далі - покупець, відповідач) було укладено договір № Д-1111-82/191-Д (далі - Договір), згідно якого постачальник зобов'язується поставити у зумовлені строки покупцеві певну продукцію (надалі - товар), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар на умовах даного Договору. Товар поставляється єдиною партією. Асортимент, кількість, ціна за одиницю та загальна вартість товару вказані у специфікації, яка оформлюється у вигляді додатку до даного Договору і є невід'ємною частиною.

Пунктами 2.2 та 2.3 Договору визначено, що оплата здійснюється протягом 30 (тридцяти) робочих днів з дня надходження товару, що постачається за даним Договором у розмірі 100 % вартості обладнання, відповідно до умов 6.3 даного Договору, на підставі накладної на отримання товарно-матеріальних цінностей встановленого зразка. Датою передачі товару є дата оформлення та підписання повноваженими представниками сторін накладної. Постачальник повинен передати покупцю накладну на відпуск товарно-матеріальних цінностей (товару), податкову накладну на товар і на вимогу покупця копію сертифіката відповідності. Покупець повинен надати постачальнику довіреність типової форми № М-2.

Відповідно до п. 6.3 Договору оплата здійснюється після поставки товару, що постачається за даним Договором у розмірі 100 % вартості.

Згідно з п. 6.4 Договору форма оплати безготівкова. Грошові кошти перераховуються покупцем на поточний рахунок постачальника у відповідності з п. 6.3 в національній валюті України.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання покупцем своїх зобов'язань по оплаті товару, згідно з п. 6.3 даного Договору, покупець виплачує постачальнику пеню у розмірі облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 662 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно з ст. 633 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Судом встановлено, що позивач свої договірні зобов'язання виконав, здійснив поставку продукції, згідно з специфікаціями до Договору на суму 26 512,08 грн., що підтверджується видатковою накладною № 73 від 30.09.2010 р., копія якої наявна в матеріалах справи, проте відповідач в порушення умов Договору за отриману продукцію не розрахувався з позивачем. Таким чином, у відповідача утворився борг перед позивачем за Договором в розмірі 26 512,08 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов'язковим до виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Позивач крім основної заборгованості також просить суд стягнути з відповідача на свою користь інфляційні втрати в розмірі 1 405,14 грн., 3% річних в розмірі 2 390,45 грн., пеню в розмірі 1 013,27 грн. та штраф 7 % в розмірі 1 855,85 грн.

Представником відповідача 15.04.2015 р. у судовому засіданні було подано заяву про застосування строку позовної давності.

Судом встановлено, що Договір укладено 22.09.2010 р., продукцію поставлено відповідачу 30.09.2010 р., згідно видаткової накладної № 73 від 30.09.2010 р.

Позивач вказує на те, що відповідач не виконав взяті на себе договірні зобов'язання по сплаті вартості поставленої 30.09.2010 р. продукції.

Згідно з ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до п. 1.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29 травня 2013 року N 10 (далі - Постанова № 10) позовна давність, за визначенням статті 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність є інститутом цивільного права і може застосовуватися виключно до вимог зі спорів, що виникають у цивільних відносинах, визначених у частині першій статті 1 ЦК України, та у господарських відносинах (стаття 3 Господарського кодексу України, далі - ГК України).

Відповідно до п. 2.2 Постанови № 10 за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Згідно з п. 2.3 Постанови № 10 якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв'язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України)

Представник позивача проти пропуску строку позовної давності заперечував, посилаючись на те, що сторонами було підписано акт звірки від 30.09.2013р., внаслідок чого відбулось переривання строку позовної давності.

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Однак, суд не погоджується з даним твердженням позивача про переривання строку позовної давності, з огляду на наступне.

Згідно з п. 4.4.1 Постанови № 10 у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред'явленої претензії, зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору, письмове прохання відстрочити сплату боргу, підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір, письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Так, вказаний акт з боку відповідача було підписано головним бухгалтером РВУ «Донецькавтогаз» ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України», проте Посадовою інструкцією Головного бухгалтера Регіонального виробничого управління «Донецькавтогаз» Дочірнього підприємства «Укравтогаз», копію якої надано представником відповідача та долучено до матеріалів справи, не передбачено у головного бухгалтера повноважень на вчинення від імені вказаного відокремленого підрозділу відповідача дій, пов'язаних з визнанням боргу перед третіми особами, довіреності на підтвердження повноважень вказаної особи на вчинення відповідних дій позивачем також суду не надано.

В свою чергу, обов'язок доведення поважності причин пропуску строку позовної давності покладається саме на позивача.

З огляду на вищенаведене, позивачем було пропущено строк позовної давності при зверненні з позовною заявою у даній справі, а підстав для його поновлення суд не вбачає.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно з ст. 266 Цивільного кодексу України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Оскільки інфляційні втрати, 3% річних, пеня та штраф є додатковими вимогами, позовна давність спливла і до вказаних вимог, у зв'язку зі спливом строку позовної давності до основної вимоги.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за Договором, з урахуванням інфляційних втрат, 3% річних, пені та штрафу, в загальному розмірі 33 176,79 грн. не підлягають задоволенню, у зв'язку зі спливом позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на позивача, оскільки позов не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 4, 49, 82 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Судовий збір покласти на позивача.

Повне рішення складено 30.06.2015 р.

Суддя О.В. Нечай