ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 року Справа № 908/5713/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дроботової Т.Б. - головуючого,
Алєєвої І.В., Рогач Л.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "ФРА-М"
на постановуХарківського апеляційного господарського суду від 06.04.2015
у справі№ 908/5713/14 Господарського суду Запорізької області
за позовомМіністерства охорони здоров'я України в особі Державного українського об'єднання "Політехмед"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "ФРА-М"
пророзірвання договору та стягнення 124786,19грн.
за участю представників:
позивачаХаметов Т.Х., дов. від 05.01.2015
відповідачане з'явився (про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином)

ВСТАНОВИВ:

Міністерство охорони здоров'я України в особі Державного українського об'єднання "Політехмед" (на підставі договору - доручення від 12.03.2013 № 4 та довіреності № 14.02/10 від 20.05.2014 Міністерства охорони здоров'я України) звернулось до господарського суду з позовом (з урахуванням відмови від частини позовних вимог) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФРА-М" штрафних санкцій на суму 22065,12 грн., 3% річних - 1676,83 грн. та інфляційних збитків - 13484,24 грн. Позов вмотивовано неналежним виконанням відповідачем зобов'язання щодо поставки товару за договором №251Т/412/21-24 про закупівлю товарів за державні кошти, відповідно до положень статей 509, 526, 530, 549, 629, 692, 712 Цивільного кодексу України та 230, 231, 232 Господарського кодексу України.

Відповідач відзиву на позов не надав, 12.02.2015 надіслав клопотання, в якому вказав, що ТОВ "ФРА-М" не виконало свої зобов'язання належним чином з огляду на обставини, які не залежали від відповідача, а саме, проведення антиурядових заворушень в місті Києві, з квітня місяця 2014 року антитерористичної операції в південно-східній частині України, що зробило неможливим здійснення перевезення вантажу перевізником та вплинуло на виконання умов договору №251Т/412/21-24 про закупівлю товарів за державні кошти, в підтвердження настання обставин непереборної сили відповідач надав сертифікат (висновок) Торгово-промислової палати України від 14.10.2014 №3765/05-4/30, яким засвідчено відповідачу настання обставин непереборної сили з 01.07.2014; разом з цим відповідач поніс збитки, що підтверджується документацією; окрім цього відповідач вказав, що постачальники не поставляють ліки, оскільки на території, де знаходиться підприємство обмежено можливість перетину територіальних меж. Враховуючи викладене, відповідач просив зменшити розмір пені, штрафу, 3% річних та інфляційних збитків, зазначивши, що фактично підприємство зможе сплатити суму не більше 15000 грн.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 16.02.2015 (суддя О.В. Ярешко) позовні вимоги задоволено у повному обсязі; стягнуто з відповідача на користь позивача штрафні санкції на загальну суму 22065,12 грн., 3% річних у сумі 1676,83 грн., інфляційні збитки у сумі 13484,24 грн. та суму судового збору в розмірі 5540,73 грн.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 06.04.2015 (судді: Могілєвкін Ю.О. - головуючий, Пушай В.І., Плужник О.В.) рішення місцевого суду залишено без змін з мотивів його законності та обґрунтованості.

Не погоджуючись з висновками господарських судів попередніх інстанцій, Товариство з обмеженою відповідальністю "ФРА-М" подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову апеляційної інстанції та рішення місцевого господарського суду та прийняти нове рішення, яким максимально зменшити розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних витрат.

Касаційну скаргу вмотивовано доводами про порушення господарськими судами норм матеріального та процесуального права, а саме, статті 59, 83 Господарського процесуального кодексу України, статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, статті 233 Господарського кодексу України, оскільки судами попередніх інстанцій не взято до уваги, що позивач не виконав вимогу місцевого господарського суду щодо направлення копії позовної заяви та доданих до неї документів на електронну адресу відповідача, чим позбавив скаржника на надання відзиву на позов. Разом з цим, ТОВ "ФРА-М" не виконало свої зобов'язання належним чином з огляду на обставини, які не залежали від відповідача, а саме, проведення антиурядових заворушень в місті Києві, настання факту грабежу автомобіля з товаром (лікарських засобів) відповідача на блокпосту м. Макіївка Донецької області 12.06.2014 та спричинення скаржнику матеріального збитку на суму 5779928,43 грн., що у зв'язку з небезпечністю ситуації постачальники не поставляли ліки на територію підприємства. Відтак судами не було оцінено, чи є даний випадок невиконання відповідачем своїх зобов'язань винятковим, як підстава в частині зменшення штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат, виходячи з інтересів сторін, наданого відповідачу сертифікату Торгово-промислової палати України від 14.10.2014 № 3765/05-4/30 про настання обставин непереборної сили з 01.07.2014 та враховуючи, що скаржник вжив всі заходи для виконання зобов'язання за договором та поставив товар на суму 87560 грн.

Відповідач не надав відзив на касаційну скаргу, не скористався правом на участь представників у судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника позивача, присутнього у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судовому рішенні, застосування судом норм матеріального та процесуального права колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підстав встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати чи вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або перевіряти докази.

Попередніми судовими інстанціями встановлено, що 25.12.2013 Міністерством охорони здоров'я України (Замовник) та ТОВ "ФРА-М" (Постачальник) укладено договір № 251Т/412/21-24 про закупівлю товарів за державні кошти, відповідно до умов якого Постачальник зобов'язується поставити Ліки, зазначені в Специфікації (Додаток 1), а Замовник оплатити такий Товар на умовах цього Договору. Закупівля Товару здійснюється за рахунок коштів державного бюджету за бюджетною програмою КПКВК 2301400 "Забезпечення медичних заходів окремих державних програм та комплексних заходів програмного характеру" за напрямом "Централізована закупівля лікарських засобів та виробів медичного призначення для лікування дітей, хворих на онкологічні та онкогематологічні захворювання".

Згідно з пунктом 1.1 товар постачається уповноваженому підприємству Замовника Державне українське об'єднання "Політехмед", з метою подальшої його поставки до закладів охорони здоров'я, яке діє на підставі договору - доручення від 12.03.2013 № 4 укладеного Міністерством та об'єднанням та довіреності № 14.02/10 від 20.05.2014 Міністерства охорони здоров'я України (передбачено виконання дій від імені довірителя, зокрема пред'являти позови).

Пунктом 3.1 договору в редакції Додаткової угоди № 1 від 25.12.2013 зазначено, що валютою договору є гривня України, сума цього договору становить 127712 грн., без ПДВ.

Пунктом 4.1 договору передбачено, розрахунки за Товар здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Постачальника, наведений в реквізитах Постачальника, на підставі видаткової накладної.

Відповідно до пунктів 4.3, 4.4. договору сторони встановили, що замовник має право здійснити попередню оплату, яка здійснюється відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 09.10.2006 №1404 у термін до 90 днів з моменту оплати у розмірі до 100% від ціни договору на підставі рахунку, виставленого Постачальником; грошові зобов'язання Замовника перед Постачальником вважаються виконаними з моменту списання грошових коштів з рахунку Замовника в державному казначействі в рахунок оплати Товару по договору.

Згідно з пунктом 5.1 договору, Постачальник забезпечує поставку Товару, на умовах поставки DDP-Київ (у значенні міжнародних правил Інкотермс-2000) на склад уповноваженого підприємства замовника Державне українське об'єднання "Політехмед" за адресою: Київська обл., м. Обухів, вул. Каштанова, 66-А, 08320 протягом 90 днів з дня оплати (Додаток 2 до Договору).

Пунктами 5.4., 5.7, 5.8 договору визначено, що приймання-передача Товару оформлюється видатковою накладною Постачальника (в двох екземплярах), яка підписується матеріально-відповідальною особою Постачальника і Уповноваженим підприємством, на ту кількість Товару, яка відповідає вимогам Договору; датою виконання Постачальником зобов'язань щодо поставки Товару у повному обсязі вважається дата надходження Товару у відповідній кількості та якості, що відповідає вимогам цього Договору на склад Уповноваженого підприємства. Підтвердженням факту виконання зобов'язань згідно з Договором є підписання Постачальником і Замовником акту про поставку (передачу) Товару та виконання умов Договору.

Відповідно до пункту 8.2 сторона, що не може виконувати зобов'язання за цим договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом 5 (п'яти) днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмові формі.

Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до 31 грудня 2013 року, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (пункт 10.1 Договору).

Судами встановлено, що на виконання умов договору позивач виконав свої зобов'язання в повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням №5651 від 30.12.2013, відповідно до якого відповідачу перераховано грошові кошти у розмірі 127712грн., однак відповідач поставив товар 12.03.2014 на суму 40152 грн., що підтверджується видатковою накладною № 112752/3;

Після звернення Міністерства охорони здоров'я України в особі Державного українського об'єднання "Політехмед" до суду з позовом, ТОВ "ФРА-М" 30.12.2014 здійснило поставку товару по договору на суму 87560 грн., що підтверджується видатковою накладною № 535481/3.

З урахуванням відмови від частини позовних вимог, позивач звернувся до господарського суду з позовом, про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФРА-М" штрафних санкцій на суму 22065,12 грн., 3% річних - 1676,83 грн. та інфляційних збитків - 13484,24 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд дійшов висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог щодо нарахування позивачем пені в сумі 15935 грн. з 31.03.2014 за 182 дні прострочки та 6129,70 грн. штрафу за прострочення поставки товару на термін понад 30 днів, річних та інфляційних втрат за період з 31.03.2014 по 18.11.2014.

Суд першої інстанції, розглянувши наведені у клопотанні доводи про зменшення розміру штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних витрат, вказав, що відповідач не надав жодного належного доказу в обґрунтування заявленого клопотання, посилання заявника на сертифікат (висновок) № 1130 про настання обставин непереборної сили Торгово-промислової палати України судом не може бути взято до уваги, оскільки відсутні докази підтвердження повідомлення іншої сторони по Договору про настання обставин непереборної сили, як того вимагає пункт 8.2 Договору; разом з цим судом враховано мету, з якою було укладено Договір, а саме, поставка ліків для лікування дітей, хворих на онкологічні та онкогематологічні захворювання, та наслідки несвоєчасного виконання зобов'язань за цим Договором; що Постачальник мав право здійснити поставку ліків по Договору протягом 90 днів з моменту здійснення передоплати позивачем; суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних витрат відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, статті 233 Господарського кодексу України, пункту 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України.

Переглядаючи справу в повному обсязі за приписами статті 101 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції зазначив, що викладені у апеляційній скарзі доводи позивача є необґрунтованими, обставини щодо відсутності підстав для зменшення належних до стягнення штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних витрат були належно досліджені місцевим господарським судом, та відображені у його рішенні, відтак, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в апеляційній інстанції.

У відповідності до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За статтями 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статей 626 та 629 цього Кодексу договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків та є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з пунктом 1 статті 230, пунктом 4 статті 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Статтею 617 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Також згідно з пунктом 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання. Із змісту вказаної статті вбачається, що господарський суд має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Судова колегія відзначає, що звільнення боржника від відповідальності через настання обставин непереборної сили за приписами статті 617 Цивільного кодексу України в силу прямої вказівки закону не є тотожним реалізації судом процесуального права на зменшення відповідальності боржника у вигляді неустойки (штрафу, пені) за приписами статті 83 Господарського процесуального кодексу України; відтак, суди господарські суди безпідставно враховували під час вирішення клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій обставини, які мають значення при застосуванні приписів статті 617 Цивільного кодексу України.

Разом з тим, з встановлених судами обставин справи вбачається, що за змістом наданих відповідачем доказів (сертифікат Торгово-промислової палати України від 14.10.2014 № 3765/05-4/30) обставини, наведені відповідачем у клопотанні про зменшення відповідальності, настали з 01.07.2014, тобто, після закінчення періоду, за який позивач нарахував пеню та штрафні санкції (пеня з 31.03.2014 за 182 дні прострочки та штраф за прострочення поставки товару на термін понад 30 днів), а інші докази неможливості виконання зобов'язання у попередній період відсутні, про що вказали суди при цьому статтею 83 Господарського процесуального кодексу України не передбачено зменшення відповідальності у вигляді нарахованих інфляційних втрат та відсотків річних.

Згідно зі статтями 4-2, 43, пунктами 2 і 3 частини 1 статті 84 Господарського процесуального кодексу України правосуддя здійснюється на засадах рівності учасників судового процесу, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді справи в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а рішення відповідно до його частини має містити стислий виклад заяв, пояснень, клопотань сторін, обставини справи, встановлені господарським судом, докази, на підставі яких прийнято рішення, доводи, за якими господарський суд відхилив клопотання і докази сторін, відповідно за статтею 105 Господарського процесуального кодексу України у постанові має бути викладено, зокрема, підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення, обставини справи, встановлені апеляційною інстанцією, висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Місцевий господарський суд, відмовляючи в задоволенні клопотання про зменшення розміру належних до стягнення штрафних санкцій, 3% річних, інфляційних, застосував приписи частини 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, оцінивши при цьому доводи та докази відповідача на підтвердження винятковості даного випадку, причини неналежного виконання, обставини, що вплинули на виконання зобов'язання, ступінь виконання зобов'язання, поведінку винної сторони тощо, виклав відповідні обставини та висновки у судовому рішенні.

Переглядаючи справу, суд апеляційної інстанції погодився з вказаними висновками місцевого господарського суду, зазначивши про це в постанові та, відповідно, відхиливши доводи апеляційної скарги, як такі, що спростовуються змістом рішення суду першої інстанції.

Таким чином, доводи відповідача щодо порушення попередніми судовими інстанціями вимог частини 1 статті 233 Господарського кодексу України та пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, неповного з'ясування обставин справи не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та суперечать змісту рішення та постанови.

Посилання скаржника про відсутність направлення копії позовної заяви та доданих до неї документів на адресу відповідача спростовуються наявними матеріалами справи, а саме фіскальним чеком та описом вкладення у цінний лист (а.с..12, т.1) про відправку Державним українським об'єднанням "Політехмед" копії позовної заяви та додатків до неї на адресу Київської філії ТОВ "ФРА-М" згідно з витягом з ЄДРПОУ на ТОВ "ФАМ-М" (а.с.18, 124, т.1) за адресою: Київ, 03680, вул. Малинська, б.20. Разом з цим, суд апеляційної інстанції, розглядаючи апеляційну скаргу ТОВ "ФРА-М" перевірив законність та обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Перевіривши у відповідності до частини 2 статті 1115 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у постанові апеляційного та рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що апеляційний та місцевий господарські суди в порядку статей 43, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, розглядаючи справу, розглянули всебічно, повно та об'єктивно в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідили подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; належним чином проаналізували правовідносини, що виникли та існували між сторонами, виклали відповідні обставини та мотиви застосування правових актів у судовому рішенні, а їх висновки щодо розгляду позову та апеляційної скарги є законними та обґрунтованими.

Доводи скаржника про порушення місцевим та апеляційним господарськими судами норм матеріального та процесуального права суперечать змісту судових рішень; зводяться до переоцінки обставин належно встановлених судами, підстав для скасування судових рішень з підстав, наведених у касаційній скарзі, не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 1 статті 1119, статтею 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ФРА-М" залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 06.04.2015 у справі № 908/5713/14 Господарського суду Запорізької області та рішення Господарського суду Запорізької області від 16.02.2015 залишити без змін.

Головуючий Т. Дроботова

Судді І. Алєєва

Л. Рогач