РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2015№910/10807/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ольга-Логістик"

до Фізичної особи-підприємця Пучиніна Сергія Кириловича

про стягнення 41 550,00 грн.

Суддя Літвінова М.Є.

Представники сторін:

від позивача: Бобровська А.О. - представник за дов.

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЛГА-Логістик" до Фізичної особи-підприємця Пучиніна Сергія Кириловича про стягнення 64 350,00 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30.04.2015 порушено провадження у справі №910/10807/15, розгляд справи призначений на 25.05.2015.

Ухвалою від 25.05.2015, відповідно до ст. 77 ГПК України, відкладено розгляд справи на 17.06.2015.

Позивач звернувся до суду із заявою про уточнення позовних вимог, яка розцінена як зменшення позовних вимог відповідно до якої просить стягнути з відповідача 27 700, 00 грн. вартості не повернутого обладнання та 13 850, 00 грн. штрафу.

Представники відповідача в судове засідання не з»явились, про поважність причин нез»явлення суд не повідомили. Повідомлення про вручення поштового відправлення направлені судом за юридичною адресою відповідача, та повернуті суду зав закінченням встановленого строку зберігання.

За таких обставин, спір розглядається в порядку ст.75 ГПК України.

У судовому засіданні 17.06.2015, на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд міста Києва,-

В С Т А Н О В И В:

27.05.2011 між ТОВ «Ольга-Логістик» та ФОП Пучинін С.К. укладений договір суборенди обладнання №01270511, відповідно до якого відповідач отримав та е повернув обладнання згідно актів прийому-передачі до договору загальною вартістю 42 900,00 грн.

Згідно п. 3.3 договору, орендна плата сплачується за кожен календарний місяць з моменту підписання договору суборенди.

Відповідно до п. 9.3.5 договору, орендар має право достроково в односторонньому порядку розірвати договір в тому разі, якщо суборендар прострочив сплату орендної плати понад трьох місяців.

Про дострокове розірвання договору, орендар повідомляє письмово суборендаря з зазначенням підстав розірвання за 10 календарних днів до дати розірвання, згідно п. 9.4.

15.08.2014 на адресу відповідача направлено повідомлення про розірвання договору з вимогою повернути обладнання в зазначений договором строк (10 календарних днів з моменту закінчення терміну дії договору). Повідомлення отримане відповідачем 22.08.2014.

Однак, як слідує з матеріалів справи, після припинення дії Договору відповідач не повернув позивачу суборендоване обладнання (зонт чернигов 4м. (2011) - 1, охолоджувач Н-160 -2, колонна максима - 2, ролбар в комплекті - 2, колонна боа 2 кр - 1, редукторна станція со2 - 2, коннектор тип S - 5, кран пивний - 6), на підтвердження іншого суду не надано жодних доказів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором суборенди, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України, і згідно ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 ГК України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст. 759 ЦК України (далі - ЦК України) за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ) (ч.1. ст. 760 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 765 ЦК України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Судом встановлено, що передача об'єкта оренди відбулася 19.03.2012, що підтверджується належним чином засвідченою копією Акту прийому-передачі, підписаного уповноваженими представниками позивача та відповідача.

22.08.2014 року Орендар повідомив Суборендаря про розірвання договору з 25.08.2014 року у зв'язку з несплатою орендних платежів та просив відповідача повернути об'єкт оренди протягом 5 днів з моменту розірвання договору. Факт відправки 15.08.2014 року повідомлення про розірвання Договору підтверджується списком згрупованих поштових відправлень з відтиском печатки пошти та фіскальним чеком.

Однак, як вказує Позивач, відповіді на вказану претензію Відповідач не надав, орендоване майно Позивачу не повернув.

Пунктом 5.3 Договору сторони погодили, що в разі неповернення Обладнання в строк, зазначений в п. 4.2. даного Договору, Обладнання вважається втраченим.

Положеннями п. 5.3. Договору сторони погодили, що в разі не повернення обладнання в строк зазначений в п. 4.2 договору, суборендар сплачує орендареві його заставну вартість зазначену в акті приймання-передачі в повному обсязі та сплачує штраф у розмірі 50 % заставної вартості обладнання.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Договір оренди є одним з видів зобов'язального майнового найму, правовідносини за яким регламентуються загальними нормами зобов'язального права та майнового найму.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, після спливу указаного п. 4.2. Договору строку для відшкодування вартості втраченого Обладнання Суборендар вважається таким, що прострочив грошове зобов'язання.

Відповідно до статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується наявність у Відповідача грошового зобов'язання по відшкодуванню вартості втраченого Обладнання на користь Позивача, на підставі Договору, у розмірі 27700,00 грн.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема сплата неустойки.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Частина 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного суд дійшов висновку про обгрунтованість та доведеність позовних вимог в частині стягнення 27 700,00 грн. вартості не поерненого обладнання та штрафу у розмірі 13 850,00 грн.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідачем не були надані суду належні та допустимі докази на спростування викладеного в позові.

Крім того, відповідач правом надання відзиву на позовну заяву не скористався, заявлені до нього вимоги не спростував, доказів відшкодування вартості втраченого Обладнання та/або наявності об'єктивних причин неможливості виконання договірних зобов'язань суду не надав.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, стороні на користь якої прийнято рішення, господарський суд відшкодовує судовий збір за рахунок другої сторони, а також витрати, пов'язані з розглядом справи в суді. За таких обставин, витрати по сплаті судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Фізичної особи-підприємця Пучиніна Сергія Кириловича (03067, м. Київ, вул. Гарматна, 16, кв. 26, код ) на корить Товариства з обмеженою відповідальністю "Ольга-Логістик" (01001, м. Київ, вул. Софійська, 10-А, код 36001805) 27 700,00 грн. (двадцять сім тисяч сімсот гривень 00 коп.) вартості не поверненого обладнання, 13 850,00 грн. (тринадцять тисяч вісімсот п'ятдесят гривень 00 коп.) штрафу та 1 827,00 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім гривень 00 коп.) судового збору.

3.Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

5.Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Дата підписання повного тексту рішення: 22.06.2015.

Суддя М.Є. Літвінова