КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2015 р. Справа№ 910/9597/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Лобаня О.І.

при секретарі судового засідання Іващенко М.М.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Жигадло І.Б. (довіреність від 09.06.2015 № 44/16);

розглядає матеріали апеляційної скарги

дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

на рішення господарського суду міста Києва від 22.04.2015

у справі № 910/9597/14 (головуючий суддя Літвінова М.Є., судді Борисенко І.І., Полякова К.В.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Лікеро-горілчаний завод "Агро"

до дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

про стягнення 11065,07 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 22.04.2015 року у справі № 910/9597/14 позов товариства з обмеженою відповідальністю "Лікеро-горілчаний завод "Агро" задоволено, та стягнуто з дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Лікеро-горілчаний завод "Агро" 11065,07 грн. 00 коп. - заборгованості та 1 827 грн. 00 коп. - судового збору.

Не погодившись із вказаним рішенням, дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" подала до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 22.04.2015 року у справі № 910/9597/14 та припинити провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.05.2015 року у справі № 910/9597/14 апеляційну скаргу дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 10.06.2015.

Ухвалою суду від 10.06.2015 відкладено розгляд апеляційної скарги на 17.06.2015.

Представник позивача в судове засідання 17.06.2015 не з'явився.

Представник відповідача в судове засідання 17.06.2015 з'явився та підтримав заявлене в апеляційній сказі в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та припинити провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 14.12.2010 між позивачем (покупець за договором) та відповідачем (продавець за договором) укладений договір №11/11-18 ПР-02 (далі - договір), за умовами якого, постачальник передає покупцю в період з 01.01.2011 по 31.12.2011 природний газ з урахуванням вартості його транспортування в обсязі до 12,0 тис. куб.м. в тому числі по місяцях.

Відповідно до п. 3.1 Договору, ціна за 1000 куб.м. - 2 957,93 грн.

Строк поставки газу з 01.01.2011 по 31.12.2011 включно.

Згідно п. 10.1 цього Договору, він набирає чинності з моменту його підписання, поширює дію на відносини що склались з 01.01.2011 і діє в частині поставки до 31.12.2011 включно, а у частині розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

Відповідно до додаткової угоди №1 від 30.12.2010, до сплати за 1000 куб.м. природного газу з ПДВ - 3 073,97 грн.

Відповідно до додаткової угоди №2 від 31.12.2011 - до сплати за 1000 куб.м. природного газу з ПДВ 3 436,75 грн.

Додатковою угодою №3 від 11.07.2011 сторони погодили, що до сплати за 1000 куб.м. природного газу - 4 042,76 грн.

Додатковою угодою №4 від 30.08.2011 п. 1.2 Договору сторони погодили в наступній редакції: постачальник передає покупцю в період з 01.01.2011 до 31.12.2011 природний газ з урахуванням вартості його транспортування в обсязі до 94,733 тис. куб.м.

Додатковою угодою №5 від 19.10.2011 сторони погодили викласти п. 1.2 Договору в наступній редакції: постачальник передає покупцю протягом періоду з 01.01.2011 по 10.10.2011 газ в обсязі до 51,233 тис. куб.м. в тому числі по місяцях.

Пункт 3.1 Договору викладений в наступній редакції: ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 4 502,33 грн.

Пункт 5.1 Договору, викладений в наступній редакції: строк поставки газу: з 01.01.2011 по 10.10.2011 включно.

Згідно п. 10.1 цього Договору, він набирає чинності з моменту його підписання, поширює дію на відносини що склались з 01.01.2011 і діє в частині поставки до 10.10.2011 включно, а у частині розрахунків за газ - до їх повного здійснення, в редакції додаткової угоди №5 від 19.10.2011ю

Відповідно до п. 4.1 Договорів, оплата за природний газ проводиться в такому порядку:

- оплата в розмірі по 34 % від вартості запланованих місячних обсягів проводяться не пізніше ніж за 5 банківських днів до початку місяця поставки;

- оплати у розмірі по 33 % від вартості запланованих місячних обсягів проводиться до 5 числа та до 15 числа поточного місяця поставки.

Остаточний розрахунок за спожитий природний газ здійснюється на підставі акту приймання-передачі газу до 5 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У платіжних дорученнях покупець повинен обов'язково зазначити номер договору, дату його підписання, призначення платежу. За наявності заборгованості за цим Договором постачальник зараховує кошти, що надійшли від покупця, як погашення заборгованості за спожитий газ, поставлений в минулі періоди за цим Договором, незалежно від зазначеного в платіжному дорученні призначення платежу (п. 4.3).

Згідно п. 4.4 Договору, кошти, які надійшли від покупця, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості по даному Договору.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, згідно платіжних доручень, які наявні в матеріалах справи, позивач перерахував відповідачу 167093,59 грн., при цьому, що фактично поставлено газу за період з січня 2011 року по жовтень 2011 року, відповідач поставив позивачу газ на суму 156 028,52 грн., тобто позивач перерахував на 11 065,07 грн. більше ніж отримав природного газу.

Також сума переплати в розмірі 11065,07 грн. вбачається з актів звірки розрахунків, які підписані позивачем та відповідачем станом на 01.11.2011 та станом на 31.10.2013.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача з вимогою № 155 від 16.04.2014 про повернення передплати, яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 173, ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (ч. 1 ст. 662 ЦК України).

Згідно зі ст. 663 ЦК України, продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином. Дана норма кореспондує з приписами статей 525, 526 ЦК України.

У відповідності до ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов'язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Оскільки законом не визначено форму пред'явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред'явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що позивач подав до суду позов про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 11065,07 грн. на підставі ст. 1212 ЦК України, як помилково зараховані кошти. Проте, зазначені кошти були перераховані на підставі договору, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Посилання позивача на норми ст. 1212, 1214 ЦК України є помилковими, оскільки кошти, які отримано як оплату за договором, набуто за наявності правової підстави, а тому вони не можуть бути витребувані відповідно до положень статті 1212 ЦК України як безпідставне збагачення (постанови Верховного Суду України від 17.06.2014 № 13/096-12 та від 02.09.2014 № 910/1620/13).

Розглядаючи спір, враховуючи вимоги ст.4 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, на які посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі, однак, якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно застосував нормативно-правові акти якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі.

Також скаржник зазначає, що судом першої інстанції не було враховано подану відповідачем заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Як правильно досліджено судом першої інстанції, відповідач направив позивачу заяву про зарахування однорідних зустрічних вимог №31/26-2956 від 14.05.2014, згідно з якої зменшує грошові зобов'язання ТОВ «Лікеро-горілчаний завод «Арго» на суму 11 065,07 грн. відповідно до договору від 30.08.2011 №11/Б-10ПР-02, що підтверджено рішенням господарського суду Харківської області від 20.03.2014 по справі №922/8/14 та зменшення грошових зобов'язань ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» перед ТОВ «Лікеро-горілчаний завод «Арго» відповідно до договору №11/11-18 ПР-02 від 14.12.2010 в сумі 11 065,07 грн.

20.05.2014 ТОВ «Лікеро-горілчаний завод «Арго» оплатив суму 11 149,00 грн. на користь ДК «Газ Укрїни» НАК «Нафтогаз України» з призначенням платежу «самостійне виконання рішення, згідно наказу госп. Суду Х/о №922/8/14 виданого 24.04.2014».

Таким чином, позивач виконуючи рішеня суду в добровільному порядку 20.05.2014, не міг знати про те, що відповідач зарахував зустрічні однорідні вимоги на суму 11065,07 грн., оскільки отримав зазначену заяви лише 25.05.2015. що вбачається з рекомендованого повідомлення про отримання кореспонденції.

Отже, суд першої інстанції дійшов достовірного висновку наведене свідчить про факт припинення зобов'язань позивача в сумі 11149,00 шляхом самостійного виконання рішення та спростовує твердження відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог згідно заяви №31/26-2956 від 14.05.2014.

Також необхідно зазначити, що відповідач плануючи зарахувати зустрічні однорідні вимоги за рішенням господарського суду Харківської області від 20.03.2014 по справі №922/8/14 мав змогу не пред'являти до виконання наказ виданий на виконання рішення суду по справі №922/8/14.

За таких обставин, беручи до уваги наведені нормативні приписи, а також враховуючи той факт, що відповідач свої зобов'язання за договором щодо поставки попередньо оплаченого товару в повному обсязі не виконав, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 11065,07 грн. попередньої оплати за договором підлягає задоволенню як така, що доведена позивачем належними та допустимими доказами та не спростована у встановленому порядку відповідачем.

Відповідач не надав суду жодних доказів повернення попередньої оплати.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення господарського суду міста Києва від 22.04.2015 у справі № 910/9597/14 відповідає обставинам справи, є законним та обґрунтованим, а тому не підлягає скасуванню. У зв'язку з цим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судовою колегією встановлено відсутність належних доказів щодо обставин, передбачених ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджували б наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

В той же час, доводи скаржника зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, що не впливає на результат розгляду справи.

Керуючись статтями 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на рішення господарського суду міста Києва від 22.04.2015 року у справі № 910/9597/14 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 22.04.2015 року у справі № 910/9597/14 залишити без змін.

3. Справу № 910/9597/14 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Р.В. Федорчук

Судді А.Г. Майданевич

О.І. Лобань

Дата підписання 25.06.2015