ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2015 р. Справа № 922/853/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Бондаренко В.П., суддя Россолов В.В., суддя Терещенко О.І.,

при секретарі Довбиш А.Ю.,

за участю представників сторін:

позивача - Кварацхелія Г.Е. - дов. № 08-11/194/2-15 від 20.01.2015р.,

відповідача - Караван Р.В. - дов. б/н від 10.03.2015 р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №2695 Х/1-9) на рішення господарського суду Харківської області від 14.04.2015 р. у справі № 922/853/15,

за позовом Харківської міської ради, м. Харків,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тест Профіт", м. Харків,

про стягнення 130 363,53 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року Харківська міська рада (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Тест профіт", м. Харків, в якій просить суд стягнути з останнього збитки у вигляді упущеної вигоди (неодержаного доходу) в розмірі 130 363,53 грн., та судові витрати.

Рішенням господарського суду Харківської області від 14.04.2015 р. (суддя Буракова А.М.) в задоволенні позову відмовлено.

Позивач з рішенням суду першої інстанції не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 14.04.2015р. та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм чинного законодавства.

Відповідач, ТОВ "Тест Профіт", у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції законним та таким, що прийняте у відповідності з нормами чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, повторно розглянувши справу відповідно до вимог статті 101 Господарського процесуального кодексу України, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення господарським судом Харківської області обставин, що мають значення для справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області від 06.12.2013 р. за № ХК 45, було збудовано громадський будинок - нежитлова будівля літ. "А-1" (кафе) за адресою: м. Харків, вул. Римарська, 8-А, загальною площею 129,0 кв.м, замовником якого є: Товариство з обмеженою відповідальністю "Тест профіт".

Листами управління соціально-економічного розвитку, планування та обліку Департаменту економіки та комунального майна від 03.02.2014 р. № 53/0/124-14, від 05.03.2014 р. № 138/0/124-14 та від 07.05.2014 р. № 333/0/124-14 ТОВ "Тест профіт", було повідомлено останнього про необхідність виконання вимог Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та направлено на підписання проект договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова.

Відповідачем було направлено на адресу позивача відповіді від 14.04.2014 р. № 10, від 10.06.2014 р. № 11 про те, що згідно декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області від 06.12.2013 р. за № ХК 45, вартість всіх основних фондів, що приймаються до експлуатації 143,00 тис. грн., а тому величина пайової участі не може перевищувати 10 % від вказаної суми, та буде становити 14300,00 грн.

Крім того, відповідачем листом від 07.07.2014 р. за № 17 на адресу Департаменту економіки та комунального майна направлено копію загального зведеного кошторису будівництва реконструкції нежитлової будівлі літ. А-1 (кафе) по вул. Римарській, 8-А в м. Харкові з посиланням на декларацію готовності об'єкта до експлуатації від 06.12.2013 р. № ХК 45, якою об'єкт будівництва: громадський будинок - нежитлова будівля літ. "А-1" (кафе) за адресою: м. Харків, вул. Римарська, 8-А, загальною площею 129,0 кв.м, прийнято до експлуатації.

Листом від 20.11.2014 р. № 921/0/124-14 Департамент економіки та комунального майна надав відповідь, якою відповідача проінформовано, що закінчена будівництвом нежитлова будівля літ. "А-1" (кафе) по вул. Римарській, 8А в. м. Харкові (II категорія складності) прийнята в експлуатацію, як самовільно збудована, про що свідчить декларація готовності об'єкта до експлуатації від 06.12.2013 р. № ХК 45. Порядок прийняття в експлуатацію громадських будинків І та II категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, затверджено наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24.06.2011 р. № 91. Прийняття в експлуатацію таких об'єктів здійснюється за наявності звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкта з висновком про їх відповідність вимогам надійності і безпечності експлуатації.

Позивач зазначив, що дії забудовника щодо ухилення відповідача від укладання договору пайової участі та не сплати останнім розміру пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, порушують права та інтереси територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради на отримання вказаних коштів, які мають використовуватися для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Харкова. Вказане стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання прибутку ще не є підставою для його стягнення; відсутні усі елементи складу цивільного правопорушення в діях (бездіяльності) відповідача, отже, цивільна відповідальність відповідача у вигляді відшкодування збитків в даному випадку не може настати.

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду погоджується з висновками господарського суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, приходить до висновку про відсутність в діях (бездіяльності) відповідача усіх елементів складу цивільного правопорушення, з наступних підстав.

Так, позивач зазначає, що не укладення відповідачем договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова сталося саме з вини відповідача. Проте, суд не погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (далі - Закон), порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування, відповідно до цього Закону.

На виконання ч. 1. ст. 40 Закону, рішеннями виконавчого комітету Харківської міської ради від 09.11.2011 р. № 804 та від 22.05.2013 р. № 319, затверджено Порядок пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова (далі - Порядок), який містить механізм залучення до пайової участі, порядок укладення договорів, порядок розрахунку розміру величини пайового внеску та відповідальність за ухилення від укладення вказаних договорів.

Пунктом 5.1 Порядку визначено, що у разі встановлення факту будівництва та введення об'єкта до експлуатації без укладення договору про пайову участь забудовника у розвитку інфраструктури м. Харкова Департамент економіки та комунального майна у десятиденний термін з дня встановлення такого факту, надсилає замовнику будівництва рекомендованим поштовим відправленням лист-повідомлення про необхідність укладення відповідного договору.

У листі-повідомленні Департамент економіки та комунального майна повідомляє про порядок укладення договору про пайову участь, про строк, у який замовник має вжити передбачених Порядком заходів щодо добровільного укладення договору, та про передбачену цим Порядком та чинним законодавством України відповідальність за ухилення від укладання такого договору (п. 5.2 Порядку).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що обов'язок звернення за укладенням договору про пайову участь у такому випадку покладено саме на Департамент економіки та комунального майна Харківської міської ради.

Згідно з п. 5.3 Порядку, у разі ухилення замовника від виконання вимог, вказаних у листі-повідомленні щодо укладання договору пайової участі у розвитку інфраструктури м. Харкова у добровільному порядку, Департамент економіки та комунального майна вчиняє наступні дії: на підставі наявної інформації та у відповідності до цього Порядку проводить розрахунок величини пайової участі замовника у розвитку інфраструктури; готує два примірники договору пайової участі у розвитку інфраструктури з додатками; надсилає підписані два примірники договору з додатками замовнику будівництва рекомендованим поштовим відправленням.

Управління соціально-економічного розвитку, планування та обліку Департаменту економіки та комунального майна направило на адресу відповідача листи від 03.02.2014 р. № 53/0/124-14, від 05.03.2014 р. № 138/0/124-14 та від 07.05.2014 р. № 333/0/124-14 (арк. справи 18, 23) з проектом договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова для виконання вимог закону та підписання зазначеного договору.

Однак, відповідач договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова не підписав.

Відповідно до п. 5.5 Порядку, у разі не укладання замовником договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова до введення об'єкта в експлуатацію розмір пайової участі, розрахований у відповідності до п. 5.4. цього Порядку, збільшується на 10 %.

Отже, суд першої інстанції правомірно зазначив, що посилання позивача на неможливість укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова після введення об'єкта в експлуатацію не відповідає дійсності та спростовується вищевикладеними положеннями Порядку.

Крім того, суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що в п. 5.10 Порядку закріплено, що спори, пов'язані з укладенням договору пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури м. Харкова, обов'язковість укладення яких встановлена законом, в тому числі при ухиленні від укладення договору однієї або обох сторін, вирішуються в судовому порядку. День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше (п. 5.11 Порядку).

Таким чином, Порядком передбачена можливість укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова, у разі ухилення замовника від його укладення, за рішенням суду на вимогу позивача. Крім того, з вищезазначених положень вбачається, що в рішенні суду може бути зазначена інша дата укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, що також спростовує позицію позивача щодо неможливості укладення договору в судовому порядку після введення об'єкта в експлуатацію.

У відповідності до ч. 4 ст. 623 ЦК України, при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Проте, як правильно встановлено судом першої інстанції, позивачем не надано доказів, що ним вживалися заходи, спрямовані на уникнення збитків, зокрема, позивач не звертався з позовом про спонукання відповідача до укладення договору про пайову участь.

Отже, твердження позивача про те, що неотримання місцевим бюджетом доходів від не укладення відповідачем договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова, сталося саме з вини відповідача не відповідають дійсності та спростовуються вищевикладеним.

В апеляційній скарзі позивач також неправомірно посилається на те, що суд першої інстанції правової природи договору пайової участі, зокрема, його обов'язковості, не з'ясував та не надав належної правової оцінки правовідносинам, що склались між сторонами.

До того ж, важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання. Але зобов'язання щодо відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди особою, яка здійснила забудову об'єкта нерухомості, ані Законом, ані іншим нормативним актом не передбачена.

Позивач посилається на те, що місцевому бюджету м. Харкова в особі Харківської міської ради було заподіяно збитки в сумі 130 363,53 грн., як неодержаний прибуток (упущена вигода), на який позивач мав право розраховувати у тому разі, якби відповідач своєчасно уклав договір пайової участі у створенні і розвитку інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури м. Харкова.

Втім, як вірно звернуто увагу судом першої інстанції, пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі використання зазначених приміщень.

Таким чином, сума збитків, яку просить стягнути позивач, обґрунтовується умовним припущенням про можливість отримання ним прибутку в результаті випадкового збігу обставин, тому, наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання прибутку ще не є підставою для його стягнення.

В силу приписів статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Тобто, збитки - це об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ особи, що обмежує його інтереси, як учасника певних відносин і проявляється у витратах, зроблених особою, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних особою доходів, які б вона одержала при умові правомірної поведінки особи.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди втілено у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає (постанова Верховного Суду України від 22 січня 2013 у справі № 3-72 гс 12).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність усіх елементів складу цивільного правопорушення в діях (бездіяльності) відповідача, отже, цивільна відповідальність відповідача у вигляді відшкодування збитків в даному випадку не може настати.

Крім того, позивач в обґрунтування апеляційної скарги помилково посилається на положення ст. 224 ГК України.

Так, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено (ч. 1 ст. 224 Господарського кодексу України).

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України).

У той же час, позивач у апеляційній скарзі здійснює посилання на положення ст. 71 Бюджетного кодексу України, відповідно до яких надходження бюджету розвитку місцевих бюджетів включають кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, отримані відповідно до Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Однак, відповідно до положень ч. 1 ст. 4 Господарського кодексу України не є предметом регулювання цього Кодексу фінансові відносини за участі суб'єктів господарювання, що виникають у процесі формування та контролю виконання бюджетів усіх рівнів.

Таким чином, оскільки кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту віднесені до надходження бюджету розвитку місцевих бюджетів, правовідносини щодо їх стягнення у вигляді нібито спричинених збитків не регулюються положеннями ст. 224 Господарського кодексу України.

На підставі викладеного, доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження в матеріалах справи.

Судова колегія Харківського апеляційного господарського суду вважає, що оскаржуване рішення господарського суду першої інстанції прийняте при повному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, у відповідності до норм чинного матеріального та процесуального права, викладені в рішенні висновки відповідають обставинам справи, а тому рішення господарського суду Харківської області від 14.04.2015 р. у справі № 922/853/15 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Рішення господарського суду Харківської області від 14.04.2015 р. у справі № 922/853/15 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 24.06.2015 року

Головуючий суддя Бондаренко В.П.

Суддя Россолов В.В.

Суддя Терещенко О.І.