ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 р. Справа № 917/760/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Антарес-2000", вул. Шевченка, 100, м. Полтава, 36039

до Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Полтавської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", вул. Жовтнева, 33, м. Полтава, 36000

про стягнення 99555,73 грн.

Суддя Гетя Н.Г.

Представники:

від позивача: відсутні

від відповідача: Кайдалова О.В., довіреність від 03.11.2014 року №3623.

У судовому засіданні 04.06.2015 року було оголошено перерву до 18.06.2015р. згідно ст.77 ГПК України для надання можливості сторонам подати додаткові докази, про що представники сторін були повідомлені під розписку (арк.179 справи).

Після виходу з нарадчої кімнати, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення та повідомив дату складання повного рішення.

Суть справи: розглядається позовна заява про стягнення з відповідача 99555,73 грн. заборгованості по договору №1123/627-30 про надання послуг з технічної охорони від 19.09.2013 р., з яких: 73960,00 грн. основного боргу, 18236,71 - 3% річних, 3439,14 грн. пені та 3919,88грн. втрат від інфляції.

Представник позивача в засідання суду не з'явився та 04.06.2015 р. надав суду заяву №29/05/01 від 29.05.2015 р. про зменшення позовних вимог в зв'язку зі сплатою позивачем суми основного боргу. Також позивачем здійснено перерахунок розміру пені, 3% річних та інфляційних втрат. Таким чином згідно даної заяви позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі - 224,92 грн, пені - 4186,14 грн та втрат від інфляції у розмірі 7987,68 грн.

Згідно ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі, зокрема, зменшити розмір позовних вимог.

Оскільки такі дії позивача не суперечать законодавству, не порушують права і охоронювані законом інтереси будь-яких осіб, заява від 29.05.2015 року приймається господарським судом до розгляду.

Виходячи з п. 3.10. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір. Таким чином, ціна позову, яку згідно з частиною третьою статті 55 ГПК вказує позивач складає 12398,74 грн., з яких: 4186,14 грн. - пеня, 7987,68 грн. - інфляційні витрати; 224,92 грн. - 3% річних.

Відповідач посилається на погашення основної заборгованості до подачі позову, вважає, що розрахунок штрафних санкцій позивачем зроблено не правильно, тому подав суду власний розрахунок, відповідно до якого сума річних становить 107,77 грн., витрат від інфляції - 3453,84 грн., пеня відсутня.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив:

19.09.2013 р. між сторонами по справі було укладено договір №1123/627-30 про надання послуг з технічної охорони (далі Договір, а.с. - 13-17), згідно якого виконавець (позивач) зобов'язується надати замовнику (відповідачу) послуги з технічної охорони об'єктів філії та її структурних підрозділів в обсягах, зазначених у Дислокації, що є його невід'ємною частиною, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити надані послуги (п. 1.1 Договору).

Вартість послуг виконавця на місяць складає 15990,00 грн. з ПДВ згідно калькуляції, що є невід'ємною частиною договору (п. 4.1. Договору).

Загальна вартість Договору складає 441730,00 грн. з ПДВ (п. 4.2. Договору в редакції Додаткової угоди № 24-14 від 20.01.2015 року, а.с. - 148).

Оплата послуг виконавця здійснюється замовником в розмірі 100% вартості наданих за місяць послуг, в термін 60 банківських днів з дати двохстороннього підписання акту виконаних робіт на підставі рахунку виконавця, податкової накладної та акту наданих послуг, що надається Виконавцем до 30 числа місяця, наступного за розрахунковим (п. 4.3 Договору).

По закінченню поточного місяця виконавець надає замовнику два примірника акта приймання наданих послуг, який останній зобов'язаний протягом трьох робочих днів з дня отримання підписати і один примірник підписаного акта повернути виконавцю. У випадку наявності у замовника заперечень щодо обсягу послуг, наданих виконавцем у звітному місяці, замовник зобов'язаний в той же строк у письмовій формі, надати виконавцю свої обґрунтовані заперечення (п. 4.6. Договору).

За умови неповернення замовником підписаного акта приймання наданих послуг чи ненадання обґрунтованих заперечень щодо обсягу послуг, наданих виконавцем у звітному місяці в строк, визначений п. 4.6. Договору, вважається, що послуги у такому місяці надані виконавцем в повному обсязі і прийняті замовником без зауважень (п. 4.7. Договору).

Передбачені цим договором права та обов'язки ПАТ «Укртелеком», в т.ч. проведення розрахунків, виконуються Полтавською філією ПАТ «Укртелеком» (п. 9.9. Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, в період з листопада 2014 року по лютий 2015 року позивач надавав відповідачу послуги з охорони на загальну суму 73960,00 грн., що підтверджується:

Актом №А-00003576 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30.11.2014 р. за листопад 2014 р. на суму 31980,00 грн. з ПДВ;

Актом №А-00003731 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.12.2014 р. за грудень 2014 р. на суму 31980,00 грн. з ПДВ;

Актом №А-00000131 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.01.2015 р. за січень 2015 р. на суму 5000,00 грн. з ПДВ;

Актом №А-00000312 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 28.02.2015 р. за лютий 2015 р. на суму 5000,00 грн. з ПДВ.

Строк дії Договору - з 01.04.2014 р. по 28.02.2015 р. (включно) (п.8.1 договору в редакції Додаткової угоди № 24-14 від 20.01.2015 року, а.с. - 148).

Як зазначають сторони, 28.02.2015 року Договір припинив свою дію.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач договірні зобов'язання в частині розрахунків належним чином не виконав, за надані позивачем послуги на суму 73960,00 грн. розрахувався з прострочкою - 08.04.2015 року, що підтверджується платіжними дорученнями №2342 від 07.04.2015 року, №2347 від 07.04.2015 року, №2338 від 07.04.2015 року, № 2341 від 07.04.2015 року (а.с. - 149-150).

При цьому судом встановлено, що платіжні доручення датуються 07.04.2015 року, проте платежі проведені банком 08.04.2015 року.

З урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою, а згідно з пунктом 8.1 статті 8 цього Закону банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. При цьому порушення банком, що обслуговує платника (боржника), строку перерахування коштів до банку, який обслуговує кредитора, або несвоєчасне зарахування банками коштів на рахунок кредитора, в зв'язку з чим сталося прострочення виконання грошового зобов'язання, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання цього зобов'язання, однак надає боржникові право звернутися до банку, який його обслуговує, з вимогою щодо сплати пені відповідно до пункту 32.2 статті 32 названого Закону (див. також частину третю статті 343 ГК України) (п. 1.4. постанови Пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошового зобов'язання»).

Виходячи з п. 1 ст. 903 Цивільного Кодексу, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настаються правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Ст. 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань підлягають стягненню штрафні санкції у вигляді пені, розмір якої повинен визначатися обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами та узгоджуватися в договорі.

Відповідно до вимог п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 6.1. Договору сторони передбачили, що у випадку несвоєчасної (неповної) оплати послуг по Договору, замовник сплачує за вимогою виконавця пеню в розмірі однієї облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення за кожен день затримки.

Позивачем заявлено до стягнення 4186,14 грн. пені за період з 02.03.2015 року по 07.04.2015 року.

Відповідач проти стягнення пені заперечує, та при розрахунку 3% річних та інфляційних втрат посилається на те, що часткове прострочення виконання зобов'язання виникло вже після 28.02.2015 р., в зв'язку з цим відповідач звільняється від відповідальності передбаченої договором, зокрема від сплати пені.

Відповідно до частин другої, третьої статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються з моменту досягнення домовленості про розірвання договору, якщо інше не встановлено договором.

Таким чином, із змісту наведеної норми права випливає, що домовленість сторін про розірвання угоди не виключає проведення між сторонами розрахунків за зобов'язаннями, що виникли до розірвання угоди, у тому числі застосування заходів майнової відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов'язань з урахуванням умов договору.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного суду України №3-13гс11 від 19.12.2011 р. та в постанові Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань".

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заперечення відповідача щодо неправомірності нарахування пені є необгрунтованими.

Стаття 625 ЦК України визначає обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити грошову суму з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми.

Судом перевірено методику розрахунку пені, 3% та інфляційних втрат з використанням калькулятора ІПС "Ліга". За результатами проведеного перерахунку, який здійснений судом по кожному Акту окремо (крім Акту від 28.02.2015 р. оплата по якому проведена відповідачем в межах строку який визначений договором), починаючи від наступної дат, коли строк зобов'язання настав по 07.04.2015 р. (08.04.2015р. - оплата нададаних послуг). Суд задовольняє позовні вимоги про стягнення 4186,14 грн. - пені, 7987,68 грн. - інфляційних витрати та 224,92 грн. - 3% річних, оськільки їх ромір не перевищує розмір встановлений судом.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Позивач надав належні докази обґрунтованості та правомірності позовних вимог. Відповідач правами, наданими йому ГПК України, не скористався, жодних доказів, що спростовували б факт наявності заборгованості чи її розмір, не надав.

За викладеного, застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, виходячи з фактичних обставин справи, з'ясування природи дійсних правовідносин між сторонами у даному спорі та чинного законодавства України, яке повинно застосовуватися до них при вирішенні спору, господарський суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Судовий збір, сплачений позивачем, покладається на відповідача відповідно до приписів ст.49 ГПК України.

Крім того, відповідно до п. 1 ч.1 ст. 7 Закону України від 08.07.2011р. № 3674-VІ "Про судовий збір" повернення судового збору здійснюється за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 32,33,43,49, 82-85 ГПК України, п. 1 ч. ст. 7 Закону України "Про судовий збір", суд,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (01601, м. Київ, бульвар. Т.Шевченка, 18, ) в особі Полтавської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (вул. Жовтнева, 33, м. Полтава, 36000, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Антарес-2000" ( вул. Шевченка, 100, м. Полтава, 36039, )- 4186,14 грн. - пені, 7987,68 грн. - інфляційних витрати та 224,92 грн. - 3% річних та 1827,00 грн. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Антарес-2000" ( вул. Шевченка, 100, м. Полтава, 36039, ) зі спеціального фонду Державного бюджету України 410,18 грн. судового збору сплаченого платіжним дорученням №78 від 24.03.2015 р. на суму 2237,18 грн. (оригінал в матер. справи, а.с - 9).

Повне рішення складено 23.06.2015 р.

Суддя Н.Г. Гетя