КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2015 р. Справа№ 910/24993/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Зубець Л.П.

Новікова М.М.

при секретарі Єременко К.Л.

за участю представників

від позивача: Шалашова В.І. - дов. від 24.04.2015

від відповідача: Кренць О.С. - дов. № 13-11-10174 від 27.04.2015

від третьої особи: Прокопенко Т.Ю. - дов. б/н від 19.01.2015

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну Публічного акціонерного товариства „Комерційний

банк „Актив-Банк" в особі Уповноваженої особи

Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на

здійснення тимчасової адміністрації Шевченка

Олександра Володимировича

на рішення Господарського суду м. Києва

від 23.02.2015 р.

у справі № 910/24993/14 (головуючий суддя Грєхова О.А.,

судді: Ярмак О.М., Літвінова М.Є.)

за позовом Публічного акціонерного товариства „Комерційний

банк „Актив-Банк" в особі Уповноваженої особи

Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на

здійснення тимчасової адміністрації Шевченка

Олександра Володимировича

до Публічного акціонерного товариства „Комерційний

банк „НАДРА"

третя особа,яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору

Товариство з обмеженою відповідальністю

„Демидівський граніт"

про визнання правочину недійсним

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулося Публічне акціонерне товариство „Комерційний банк „Актив-Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації (надалі - позивач, ПАТ „КБ „Актив-Банк") із позовом до Публічного акціонерного товариства „Комерційний банк „НАДРА" (надалі - відповідач, ПАТ „КБ „НАДРА") про визнання нікчемним Договору застави майнових прав від 01.09.2014 укладеного між ПАТ „КБ „Надра" та ПАТ „КБ „Актив-Банк". При цьому, подана позовна заява не містить прохальної частини.

15.12.2014 позивачем до суду першої інстанції було подано клопотання про застосування положення п.п. 1,2 ч. 1 ст. 83 ГПК України, а також заяву про збільшення підстав позовних вимог, у якій позивач збільшив позовні вимоги та просив визнати недійсним Договір застави майнових прав від 01.09.2014 укладеного між ПАТ „КБ „Надра" та ПАТ „КБ „Актив-Банк".

Рішенням Господарського суду м. Києва від 23.02.2015 у справі №910/24993/14 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Публічне акціонерне товариство „Комерційний банк „Актив-Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Шевченка Олександра Володимировича звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 23.02.2015 у справі №910/24993/14 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Вимоги та доводи апеляційної скарги позивача мотивовані тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права. Апелянт вказує на те, що підставою для визнання оспорюваного правочину недійсним є та обставина, що вказаний договір зі сторони позивача було підписано неуповноваженою особою, оскільки такі повноваження т. в. о. голови правління ПАТ „Комерційний банк „Актив-Банк" Калужного О. А. не було погоджено Національним банком України. Крім того, скаржник зазначає, що відповідно до постанови Національного банку України від 12.06.2014 р. № 349/БТ „Про віднесення Публічного акціонерного товариства „Комерційний банк „Актив-Банк" до категорії проблемних" банку було заборонено передавати в забезпечення вкладникам, іншим кредиторам майно та активи банку без погодження з Національним банком України. Оскільки оспорюваний правочин був укладений з порушенням вимог вищевказаної постанови Національного банку України, то на думку позивача існують підстави для застосування положень ст. 203 Цивільного кодексу України.

29.04.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від представника третьої особи надійшли пояснення на апеляційну скаргу, в яких останній зазначає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм чинного законодавства, тому просить суд апеляційну скаргу задовольнити, а рішення Господарського суду м. Києва від 23.02.2015 у справі № 910/24993/14 скасувати.

18.05.2015 та 09.06.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від представника апелянта надійшли додаткові пояснення в обґрунтування доводів апеляційної скарги.

Крім того, 18.05.2015 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якій відповідач просив залишити без змін рішення місцевого господарського суду, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

У судовому засіданні 09.06.2015 представник позивача підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає рішення суду законним та обґрунтованим і просить залишити його без змін.

Представник третьої особи у судовому засіданні 09.06.2015 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, а рішення Господарського суду м. Києва від 23.02.2015 у справі № 910/24993/14 скасувати.

Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

01.09.2014 між ПАТ „КБ „Надра", як заставодержателем, та ПАТ „КБ „Актив-Банк", як заставодавцем, укладено договір застави майнових прав, відповідно до умов пункту 2.1. якого застоводавець в забезпечення виконання позичальником зобов'язання, визначеного в термінах договору (зобов'язання позичальника ПАТ "КБ "Актив-Банк", що випливають з Генеральної угоди № 20/2004-1.65 про порядок проведення міжбанківських операцій від 18.06.2014 року з усіма додатковими угодами до неї, укладені між заставодержателем та позичальником, а також будь-якими іншим підтвердженнями, що направлені/можуть бути направлені в рамках генеральної угоди, в т. ч. по системі SWIFT, що стосуються зокрема підтвердження отримання грошових коштів, продовження строку їх розміщення тощо, а також зобов'язання заставодавця, що випливають з цього договору), в повному обсязі з усіма подальшими змінами до генеральної угоди, передає в заставу предмет застави.

Згідно розділу 1 договору предметом застави є майнові права, що належать заставодавцю (первісному кредитору) за договором про здійснення кредитних операцій №1018/01 від 18.10.2013 року (включаючи всі додаткові угоди та додатки до нього), укладеним між Заставодавцем (кредитором) та ТОВ „Демидівський граніт" щодо повернення заборгованості в сумі 5000000,00 доларів США.

З матеріалів справи вбачається, що виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №79 від 02.09.2014 „Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ „КБ „Актив-Банк", згідно з яким з 03.09.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду Гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ „КБ „Актив-Банк".

Відповідно до частини 2 ст. 38 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Частиною 3 ст. 38 вказаного вище Закону правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України „Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Згідно положень частини 4 ст. 38 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; 3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував на нікчемність правочину застави майнових прав від 01.09.2014 з огляду на те, що виконання вказаного правочину банком спричинило погіршення фінансового стану останнього та мало на меті штучне виведення активів банку, а відтак, у відповідності до ч.3 ст.38 Закону України „По систему гарантування вкладів фізичних осіб". Крім того, обґрунтовуючи позовну вимогу про визнання недійсним спірного договору застави майнових прав від 01.09.2014 (яка була викладена у заяві про збільшення підстав позовних вимог №7464/11 від 12.12.2014), позивач вказував на те, що спірний договір зі сторони позивача було підписано неуповноваженою особою, оскільки такі повноваження т. в. о. голови правління ПАТ „Комерційний банк „Актив-Банк" Калужного О. А. не було погоджено Національним банком України.

Згідно правової позиції Вищого господарського суду України, яка викладена у пункті 2.5.2 постанови Пленуму „Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013, за змістом частини другої статті 215 Цивільного кодексу України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Однак це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним. Спори про визнання нікчемних правочинів недійсними підлягають вирішенню господарськими судами у загальному порядку.

Таким чином, зважаючи на те, що позовна заява ПАТ „КБ „Актив-Банк" №6697111 від 04.11.2014 не містила прохальної частини, а позовні вимоги були сформульовані позивачем у заяві про збільшення підстав позовних вимог №7464/11 від 12.12.2014, згідно якої позивач просив визнати недійсним Договір застави майнових прав від 01.09.2014 укладеного між ПАТ „КБ „Надра" та ПАТ „КБ „Актив-Банк", колегія суддів вважає, що предметом спору у даній справі є визнання недійсним договору, який на думку позивача також містить ознаки нікчемності правочину, визначені частиною 3 ст. 38 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

У пункті 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013 зазначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Загальні підстави визнання недійсними угод і настання відповідних правових наслідків встановлені ст.ст. 215, 216 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно частини першої статті 207 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов'язання) необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.

Як вбачається з матеріалів справи, оспорюваний договір зі сторони ПАТ „КБ „Актив-Банк" був підписаний т. в. о. голови правління ПАТ „Комерційний банк „Актив-Банк" Калужним О. А., який за твердженням позивача не був уповноваженою особою, оскільки його повноваження не були погоджені Національним банком України.

Відповідно до ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Місцевим господарським судом встановлено, що Калужський Олександр Анатолійович був призначений тимчасово виконуючим обов'язки Голови Правління ПАТ „КБ „Актив-Банк" рішенням Спостережної ради ПАТ „КБ „Актив-Банк" від 01.09.2014 року.

Відповідно до Наказу від 01.09.2014 Калужський O.A. приступив до тимчасового виконання обов'язків Голови Правління ПАТ „КБ „Актив-Банк".

Згідно положень п. 10 ч. 2 ст. 52 Закону України „Про акціонерні товариства" до виключної компетенції наглядової ради належить обрання особи, яка тимчасово здійснюватиме повноваження голови виконавчого органу.

Спостережна рада може прийняти рішення з будь-якого питання, яке не належить до виключної компетенції Загальних зборів акціонерів. Суд першої інстанції правильно зазначив, що рішення Спостережної ради від 01.09.2014 про призначення Калужського O.A. тимчасово виконуючим обов'язки Голови Правління є чинним та прийнято в межах повноважень Спостережної ради, встановлених чинним законодавством.

У свою чергу пунктом 3.2 глави 3 розділу VII Положення про порядок реєстрації та ліцензування банків, відкриття відокремлених підрозділів, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №306 від 08.09.2011 встановлено, що уповноважений орган банку в разі зміни голови правління банку (або виконуючого його обов'язки більше одного місяця) має подати до Національного банку (територіального управління Національного банку) за місцезнаходженням банку засвідчені підписом уповноваженої особи банку та відбитком печатки банку копію протоколу (протоколів) уповноваженого органу банку та/або копію наказу про звільнення попереднього голови правління і про призначення нових осіб на ці посади, а також відомості про кандидатів на ці посади згідно з вимогами, визначеними в пункті 3.8 глави 3 розділу III цього Положення, для їх погодження.

За таких обставин, місцевий господарський суд правильно зазначив, що відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України, які регулюють діяльність банків, погодження Національного банку кандидатів на посаду виконуючого обов'язки Голови Правління вимагається виключно, якщо особа виконує обов'язки Голови Правління більше одного місяця. У іншому випадку таке погодження не вимагається.

З 03.09.2014 р. в ПАТ „КБ „Актив-Банк" була запроваджена тимчасова адміністрація відповідно до рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладу фізичних осіб №79 від 02.09.2014 „Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ „КБ „Актив-Банк".

Відповідно до ст. 36 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку. Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що повноваження Калужського O.A., як і всіх інших органів управління позивача, припинилися з 03.09.2014, а тому вказані обставини виключають необхідність погодження Національним банком України повноважень Калужського O.A., який виконував обов'язки Голови Правління ПАТ „КБ „Актив-Банк" лише два дні.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд безпідставно відхилив доводи позивача про те, що відповідно до постанови Національного банку України №349/БТ від 12.06.2014 „Про віднесення Публічного акціонерного товариства „Комерційний банк „Актив-Банк" до категорії проблемних" банку було заборонено передавати в забезпечення вкладникам, іншим кредиторам майно та активи банку без погодження з Національним банком України.

З цього приводу суд першої інстанції, посилаючись на ч. 3 ст. 92 Цивільного кодексу України, зазначив, що у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Так, суд першої інстанції вказував на те, за змістом закону встановлена презумпція наявності повноваження на здійснення дієздатності юридичної особи у виконавчого органу юридичної особи, і порушення таких повноважень не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених ним органом від імені юридичної особи з третіми особами.

За таких обставин, місцевий господарський суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання договору недійсним, зазначив, що позивач не надав доказів того, що відповідач знав про встановлені обмеження Національним банком України, а отже ПАТ „КБ „НАДРА" не знало та не могло знати про такі обмеження.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

За приписами статті 73 Закону України „Про банки і банківську діяльність" у разі порушення банками банківського законодавства, законодавства у сфері запобігання тапротидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, нормативно-правових актів Національного банку України, або здійснення ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку та/або стабільності банківської системи, Національний банк України адекватно вчиненому порушенню або рівню такої загрози має право застосувати заходи впливу, до яких належать віднесення банку до категорії проблемного або неплатоспроможного.

Пунктом 12.3 розділу 12 Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №346 від 17.08.2012, встановлено, що рішення Правління Національного банку про віднесення банку до категорії проблемних містить, зокрема: строк, протягом якого проблемний банк зобов'язаний привести свою діяльність у відповідність до вимог законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, але не більше 180 днів; обмеження у діяльності банку; порядок та строки повідомлення проблемним банком про стан виконання заходів щодо фінансового оздоровлення банку, а також приведення банком своєї діяльності у відповідність до вимог банківського законодавства.

Так, Постановою Правління Національного банку України № 349/БТ від 12.06.2014 „Про віднесення Публічного акціонерного товариства „Комерційний банк „Актив-Банк" до категорії проблемних" банку було заборонено передавати в забезпечення вкладникам, іншим кредиторам майно та активи банку без погодження з Національним банком України.

Таким чином, зазначеною Постановою Правління Національного банку України №349/БТ були встановлені обмеження у діяльності ПАТ „КБ „Актив-Банк", як юридичної особи, що входить до банківської системи України, а не обмеження повноважень щодо представництва банку з боку особи, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону діє від її імені.

За таких обставин, застосування до спірних правовідносин положень ч. 3 ст. 92 Цивільного кодексу України, яка стосується питання обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, а не випадків обмеження у діяльності самої юридичної особи, є безпідставним.

Відповідно до частини 1 статті 56 Закону України „Про Національний банк України" Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб.

Згідно положень ст. 227 Цивільного кодексу України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Враховуючи ту обставину, що спірний договір застави майнових прав був укладений ПАТ „КБ „Актив-банк" без дозволу Національного банку України, в порушення Постанови Правління Національного банку України № 349/БТ від 12.06.2014, такий договір має бути визнаний недійсним, як такий, що укладений юридичною особою, яка не мала права його вчиняти без отримання відповідно дозволу Національного банку України.

За таких обставин, позовні вимоги про визнання недійсним Договору застави майнових прав від 01.09.2014 підлягають задоволенню в силу положень статтей 215 та 227 Цивільного кодексу України, а не у зв'язку із нікчемністю вказаного правочину, оскільки позивачем недодержано в момент вчинення правочину вимог щодо отримання дозволу Національного банку України на укладення спірного договору, тобто стороною договору при його укладенні було порушено господарську компетенцію.

З урахування вищевказаних обставин, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства „Комерційний банк „Актив-Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Шевченка Олександра Володимировича підлягає задоволенню, а рішення господарського суду міста Києва від 23.02.2015 у справі №910/24993/14 підлягає скасуванню, із прийняттям нового рішення про задоволення позовних Публічного акціонерного товариства „Комерційний банк „Актив-Банк".

Відповідно до ч. 3 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Враховуючи ту обставину, що на момент прийняття рішення у даній справі та подання апеляційної скарги у ПАТ „КБ „Надра" рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №26 від 05.02.2015 було запроваджено тимчасову адміністрацію на призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, яка в силу положень п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України „Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору, судовий збір за подання у даній справі позовної заяви та апеляційної скарги з відповідача в дохід бюджету не стягується.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Комерційний банк „Актив-Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Шевченка Олександра Володимировича задовольнити.

Рішення господарського суду міста Києва від 23.02.2015 у справі №910/24993/14 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства „Комерційний банк „Актив-Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Шевченка Олександра Володимировича задовольнити.

Визнати недійсним Договір застави майнових прав від 01.09.2014 укладений між Публічним акціонерним товариством „Комерційний банк „Надра" та Публічним акціонерним товариством „Комерційний банк „Актив-Банк".

Матеріали справи №910/24993/14 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді Л.П. Зубець

М.М. Новіков