ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2015 р.Справа № 922/3094/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жиляєва Є.М.

при секретарі судового засідання Васильєву А.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Машпром", м. Дніпропетровськ
до Публічного акціонерного товариства "Харківський машинобудівний завод "Світло Шахтаря", м. Харків
про стягнення 85386,59 грн.
за участю представників:

позивача - Сліпенко В.Є., довіреність від 27.04.2015 року;

відповідача - Шевченко К.І., довіреність від 14.01.2015 року

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Машпром", м. Дніпропетровськ (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Публічного акціонерного товариства "Харківський машинобудівний завод "Світло Шахтаря", м. Харків про стягнення 85386,59 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання з боку відповідача покладених на нього обов'язків за договором № 29 від 03.06.2014 року, з урахуванням чого просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу за поставлений товар в розмірі 50692,22 грн., пеню в розмірі 8762,62 грн., індекс інфляції в розмірі 26185,36 грн. та 3 % річних в розмірі 1133,28 грн. Також до стягнення заявлені судові витрати.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22 травня 2015 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі № 922/3094/15 та призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні на 09 червня 2015 року об 11:20.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 09 червня 2015 року задоволено клопотання відповідача про відкладення розгляду справи (вх. № 22570 від 03.06.2015 р.), задоволено усне клопотання позивача про відкладення розгляду справи та розгляд справи № 922/3094/15 відкладено на 23 червня 2015 р. о 12:20год., відповідно до приписів ст. 77 ГПК України.

19.06.2015 року через канцелярію суду, до матеріалів справи від відповідача надійшло клопотання про долучення документів (вх. № 24148) з додатковими документами, які досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

23.06.2015 року через канцелярію суду, до матеріалів справи від позивача надійшло клопотання про зменшення розміру позовних вимог (вх. № 25574), в якому позивач зменшує розмір заявлених позовних вимог та просить суд стягнути з відповідача 83137,28 грн., що складається з: 50692,22 грн. основного боргу, 8762,62 грн. пені, 1199,94 грн. 3 % річних та 22482,50 грн. індексу інфляції. Також до стягнення заявлені судові витрати.

Позивач в призначене судове засідання з'явився, заявлені позовні вимоги з врахуванням поданого клопотання про зменшення розміру позовних вимог (вх. № 25574) підтримав повністю, просить суд задовольнити позов та стягнути з відповідача 83137,28 грн., що складається з: 50692,22 грн. основного боргу, 8762,62 грн. пені, 1199,94 грн. 3 % річних та 22482,50 грн. індексу інфляції. Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Відповідач в призначене судове засідання з'явився, проти позову заперечив повністю з підстав, викладених в позовній заяві.

Розглянувши клопотання позивача про зменшення розміру позовних вимог (вх. № 25574), суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі, збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених ст. 5 цього кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до п. 3.11., п. 3. 12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач.

Отже, розглянувши клопотання позивача про зменшення розміру позовних вимог (вх. № 25574), суд приймає його до розгляду та розглядатиме справу в подальшому з його врахуванням.

За висновками суду, в матеріалах господарської справи № 922/3094/15 достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору та є необхідними для прийняття повного і обґрунтованого судового рішення.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно та повно дослідивши надані докази, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, судом встановлено наступне.

03 червня 2014 року між позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Машпром" (Постачальник) та відповідачем - Публічним акціонерним товариством "Харківський машинобудівний завод "Світло шахтаря" (Покупець) було укладено Договір № 29 (далі - Договір), згідно умов п. 1.1. та п. 1.2. якого Постачальник зобов'язується передати у встановлені сторонами строки продукцію та/або товар за якістю, ціною, асортиментом та в кількістю згідно з специфікаціями, які є невід'ємними частинами цього Договору, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар за обумовленою вартістю (а.с. 12-15, т.с. 1).

Пунктом 3.1. вищевказаного Договору, сторони погодили, що обумовленою партією товару є кількість та асортимент товарів, вказаних у конкретних специфікаціях.

Сторони погодили та встановили, що Постачальник зобов'язаний повідомити Покупця про готовність до відвантаження Товару за два дні до відвантаження. Постачальник зобов'язаний разом з Товаром передати Покупцю (його представнику) наступні документи: рахунки-фактури на Товар; сертифікати (посвідчення) якості; накладні на Товар; сертифікат відповідності (якщо товар підлягає обов'язковій сертифікації); копії з/д квитанцій або відповідні товаросупроводжувальні документи (п.3.3. Договору). Також, згідно з умовами п. 3.3. Договору, сторони обумовили порядок надання Постачальником податкових накладних в адресу Покупця.

Відповідно до умов п. 3.4. Договору, зобов'язання з поставки вважаються виконаними з моменту приймання партії товару та надання усіх належним чином оформлених документів згідно з умовами п. 3.3. Договору.

Згідно з п. 4.1. Договору, ціна товару за одиницю та за позицію вказана у Специфікаціях до Договору. Загальна вартість цього договору становить загальну суму всіх специфікацій, які є складовими та невід'ємними частинами цього договору (належним чином засвідчена копія специфікації додається).

Пунктом 4.2. Договору сторони погодили, що розрахунки за Договором здійснюються в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника.

Відповідно до п. 4.3. Договору, покупець здійснює розрахунки протягом 60 календарних днів з дати поставки кожної конкретно обумовленої у Специфікації партії Товару.

Відповідно до п.8.2. Договору, цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2014 р., а в частині виконання зобов'язань - до повного та належного виконання цих зобов'язань.

Як свідчать матеріали справи № 922/3094/15, позивач (постачальник) свої зобов'язання за вищенаведеним Договором від 03.06.2014р. виконав в повному обсязі та поставив відповідачу товар на загальну суму 60 692,18 грн., а саме, за видатковою накладною № 65 від 20.06.2014 р. на суму 9999, 96 грн. (строк виконання зобов'язання спливає - 19.08.2014 р.); за видатковою накладною № 70 від 11.07.2014 р. від 11.07.2014 р. на суму 23357, 52 грн. (строк виконання зобов'язання спливає - 09.09.2014 р.); за видатковою накладною № 79 від 17.07.2014 р. на суму 9 999, 96 грн. (строк виконання зобов'язання спливає - 15.09.2014 р.); за видатковою накладною № 100 від 08.09.2014 р. на суму 3078, 00 грн. (строк виконання зобов'язання спливає - 07.11.2014 р.); за видатковою накладною № 102 від 12.09.2014 р. на суму 14256, 74 грн. строк виконання зобов'язання спливає - 11.11.2014 р. (а.с. 18-22, т.с. 1), відповідач (покупець) товар отримав без будь - яких зауважень, про що свідчить підпис уповноваженої особи підприємства.

Тож, підписуючи вищевказані видаткові накладі (а.с.18-22, т.с. 1) відповідач погоджувався прийняти та оплатити товар.

Вищевказаний факт також свідчить про те, що на момент прийняття товару у відповідача були відсутні жодні заперечення чи претензії до позивача щодо кількості, якості та комплектності поставленого товару, відповідно до умов спірного Договору № 29 від 03.06.2014 року.

Проте, оплату в строки, встановлені п.п. 1.1., 4.1. та 4.3. Договору своєчасно та в повному обсязі відповідач не здійснив, лише 10.09.2014 р. сплатив позивачу 9999,96 грн., на підставі чого, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість, яка склала 50692,22 грн.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

На момент прийняття рішення у справі в матеріалах справи № 922/3094/15 відсутні будь-які докази погашення відповідачем заборгованості за отриманий товар у розмірі 50692,22 грн. в добровільному порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, користуючись принципом об'єктивної істини, принципами добросовісності, розумності та справедливості суд вважає, що заявлені Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Машпром" позовні вимоги в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства "Харківський машинобудівний завод "Світло Шахтаря" 50692,22 грн. заборгованості підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Приписами ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші угоди (правочини), передбачені законом.

Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно з приписами ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 265 Господарського кодексу України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник, зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки другій стороні - покупцеві, товар, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму. Договір укладається на розсуд сторін.

Згідно з ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до вимог ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Суд звертає також увагу відповідача на те, що доказів на підтвердження своїх доводів в силу статті 33 ГПК України останнім суду не надано, після отримання товару з вимогою передати товаросупровідні документи до порушення провадження у даній господарській справі, яких на думку відповідача не вистачає, ПАТ "Харківський машинобудівний завод "Світло Шахтаря" до позивача не звертався.

За таких підстав, приймаючи до уваги, що відповідач не виконав прийнятий на себе обов'язок по оплаті в термін, встановлений Договором та Специфікаціями (а.с. 16-17, т.с. 1), що підтверджується наявними матеріалами справи, позовні вимоги про стягнення заборгованості в розмірі 50692,22 грн. за Договором № 29 від 03.06.2014р. відповідають вимогам вказаного Договору та діючому законодавству України, такі, що не спростовані відповідачем та підлягають задоволенню повністю.

Щодо заявлених до стягнення індексу інфляції в розмірі 22482,50 грн. та 3 % річних в розмірі 1199,94 грн. суд зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши надані позивачем нарахування інфляційних нарахувань у розмірі 22482,50 грн. та 3% річних у розмірі 1199,94 грн. суд приходить до висновку, що даний розрахунок не суперечить вимогам чинного законодавства, нарахований вірно, з урахуванням чого позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

Розглядаючи вимогу позивача про стягнення з відповідача 8762,62 гривень пені суд виходить до висновку, що вона не підлягає задоволенню, при цьому суд бере до уваги вимоги частини другої статті 547 Цивільного кодексу України, відповідно до якої правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним, таким чином суд приходить до висновку про безпідставність такої вимоги позивача, в зв'язку з чим в позові в цій частині відмовляє.

Вищенаведені обставини є підставою для часткового задоволення позовних вимог.

При розподілі господарських витрат, суд керується приписами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої, витрати зі сплати судового збору за майновий характер спору в даному разі покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 216, 217, 230, 232, 233 Господарського кодексу України, ст. 526, ч.1 ст.530, 549, статтями 610, 611, 625 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 75, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Харківський машинобудівельний завод "Світло шахтаря" (61001, м. Харків, вул. Світло Шахтаря, буд. 4/6, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Машпром" (49017, м. Дніпропетровськ, вул. Возз'єднання, буд. 25, ) - 50692,22 грн. заборгованості, 22482,50 грн. індексу інфляції, 1199,94 грн. 3 % річних, 1634,43 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення пені в сумі 8762,62 грн. - відмовити.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 30.06.2015 р.

Суддя Є.М. Жиляєв