ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2015 року Справа № 910/24833/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіЄвсікова О.О.,
суддів:Кролевець О.А., Попікової О.В. (доповідач у справі)

за участю представників:
від позивача:не з'явились (про дату, час та місце судового розгляду повідомлено належним чином)
від відповідача:Долбілкін Д.Є., дов. від 20.04.2015р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси
на рішення та постановуГосподарського суду м. Києва від 22.01.2015р. Київського апеляційного господарського суду від 23.04.2015р.
у справі№ 910/24833/14 Господарського суду м. Києва
за позовомУправління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси
доПриватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал-Страхування"
простягнення 21860,58 грн.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси звернулось до Господарського суду м.Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал-Страхування" про стягнення 21860,58 грн., які складаються з 14850 грн. страхового відшкодування, 3341,25 грн. пені, 3394,71 грн. інфляційних втрат та 3% річних у сумі 274,62 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 22.01.2015р. (суддя Стасюк С.В.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.04.2015р. (головуючий суддя Сулім В.В., судді Гаврилюк О.М., Коротун О.М.), в задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення місцевого суду та постанова апеляційної інстанції обґрунтовані приписами статей 627, 629, 979, 990, 991 Цивільного кодексу України, статті 9 Закону України "Про страхування" та статей 33, 34, 43, 101 Господарського процесуального кодексу України, застосовуючи які суди дійшли висновків про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування, оскільки причиною залиття гарячою водою орендованих позивачем нежилих приміщень є аварійна ситуація, яка сталася внаслідок переходу в незадовільний стан футорки нижньої підводки до приладу опалення, що виключає настання страхових випадків, передбачених п.3.1.6 договору страхування добровільного страхування від вогневих ризиків та стихійних явищ та добровільного страхування майна №297/13-И/О від 12.11.2013р., укладеного між сторонами.

Не погодившись з рішенням першої інстанції та постановою апеляційної інстанції, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення та постанову скасувати і прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування своєї правової позиції скаржник посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, зокрема приписів статей 988, 989 Цивільного кодексу України та статей 8, 9 Закону України "Про страхування". При цьому скаржник наголошує на тому, що даний випадок відноситься до страхового випадку, який підлягає відшкодуванню, оскільки причиною залиття гарячою водою службових кабінетів є аварійна ситуація, яка сталася внаслідок переходу в незадовільний стан футорки нижньої підводки до приладу опалення, і футорка є частиною опалювальної системи будинку, а не частиною радіатора. На думку заявника, підтвердженням розміру завданих йому прямих збитків є комісійний акт Комунального підприємства "Житлово-комунальний сервіс "Фонтанський" від 05.02.2014р., повідомлення страхувальника про страхову подію від 03.02.2014р., а також обставина відсутності складання страховиком кошторису збитків, як це передбачено п.7.6 договору страхування №297/13-И/О.

Від ПАТ "Страхова компанія "Арсенал Страхування" надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому відповідач просить залишити без змін оскаржувані судові рішення з мотивів, у них викладених.

Розглянувши касаційну скаргу, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи, повноти їх встановлення в судових рішеннях та застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 12.11.2013р. між ПрАТ "Страхова компанія "Арсенал Страхування" (страховик) та Управлінням ПФУ в Приморському районі м.Одеси (страхувальник) укладено договір страхування №297/13-И/О, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону і пов'язані з володінням, розпорядженням та користуванням майном, яке передається орендодавцем в оренду страхувальнику за договором оренди №5/61 від 26.12.2002р.

Пунктом 2.1 договору страхування №297/13-И/О сторони погодили, що загальна страхова сума за договором дорівнює 15000 грн.

Відповідно до п.3.1.6 договору страхування №297/13-И/О страховим випадком є вплив води або іншої рідини, що вилилася внаслідок аварії, непередбаченої поломки або виходу з строю опалювальної системи будинку або її частини, а також раптового і не викликаного необхідністю включення останніх.

Згідно п.6.3.2 договору страхування №297/13-И/О страхувальник має право на одержання страхового відшкодування при настанні страхового випадку в порядку, встановленому договором страхування.

02.02.2014р. в приміщенні Управління ПФУ в Приморському районі м.Одеси, розташованого за адресою: м. Одеса, пров. Світлий, 8, відбулося залиття гарячою водою службових кабінетів у зв'язку з проривом на нижній футорці подачі теплопостачання, внаслідок чого пошкоджено приміщення трьох кабінетів до стану, непридатного для їх використання за призначенням та пошкоджені (знищені) документи, що стосуються поточної діяльності позивача.

03.02.2014р. позивач звернувся до відповідача з повідомленням про настання страхового випадку, в якому зазначив, що вартість збитків становить більше ніж 15000 грн. Цього ж дня за участю представника позивача складено акт огляду застрахованого об'єкту від 03.02.2014р.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно акта Комунального підприємства "Житлово-комунальний сервіс "Фонтанський" від 05.02.2014р., складеного комісією у складі: майстра з поточного ремонту дільниці № 8 ОСОБА_5, майстра ОСОБА_6, слюсара-сантехніка ОСОБА_7, виходом на місце за адресою: пров. Світлий, 8, зафіксовано факт заливу приміщення Пенсійного фонду, а саме залито (стелю, стіни, підлогу) приміщення каб. №4 площею приблизно 16,4кв.м., каб. №3 площею 32,2кв.м., каб. №8 (постраждали дві стіни площею 8,1кв.м., підвісна стеля та підлога площею 16,27кв.м.), підвісна стеля на сходах при вході в управління площею 13.23кв.м., стеля в коридорі площею 0,25кв.м., теплоносій системи центрального опалення. Причиною заливу визначено аварійну ситуацію, а саме переходу в незадовільний стан футорки нижньої підводки до приладу опалення.

Позивачем направлено на адресу відповідача претензію №8154/08 від 30.09.2014р. з вимогою про виплату страхового відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виник спір щодо стягнення страхового відшкодування за фактом залиття гарячою водою орендованих позивачем нежилих приміщень, так як листом №5/к/у від 08.10.2014р. страховик повідомив страхувальника про відсутність правових підстав для здійснення виплати страхового відшкодування, тобто фактично відмовив страхувальнику в здійсненні страхової виплати.

Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п.3 ч.1 статті 988 та ч.1 статті 990 Цивільного кодексу України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно приписів статей 627,629 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договорів, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.ч.1,2 статті 991 Цивільного кодексу України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов'язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом. Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону.

Аналогічні норми містяться в статті 26 Закону України "Про страхування".

Відповідно до ч.2 статті 8 Закону України "Про страхування" страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно з підпунктами 2 і 3 абзацу 7 пункту 3.1.6 договору страхування №297/13-И/О сторони погодили, що не підлягають відшкодуванню збитки від пошкодження з'єднаних з трубопроводами систем, апаратів і приладів, таких як крани, вентилі, баки, ванни, радіатори, опалювальні котли, бойлери і т. ін.; збитки , що сталися внаслідок природного зносу, корозії або ржавіння систем.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, причиною залиття займаних позивачем приміщень є аварійна ситуація, а саме переходу в незадовільний стан футорки (заглушки) нижньої підводки до приладу опалення.

Касаційна інстанція також зазначає про визнання скаржником тих обставин, що залиття гарячою водою службових кабінетів відбулося у зв'язку з проривом на нижній футорці (заглушці) подачі теплопостачання.

З огляду на приписи статей 627 та ч.2 статті 991 Цивільного кодексу України, які надають сторонам договору страхування право самостійно встановити окремі підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування, колегія суддів враховує, що відповідно до статті 204 цього Кодексу правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Таким чином, правомірність вчинення правочину презюмується до моменту його визнання недійсним в судовому порядку.

Проте з матеріалів справи не вбачається та судами не встановлено визнання недійсними пп.пп.2,3 абзацу 7 п.3.1.6 договору страхування №297/13-И/О, укладеного між сторонами у справі.

З огляду на викладене та враховуючи приписи статей 204, 991 Цивільного кодексу України і статей 8,9 Закону України "Про страхування", колегія суддів визнає безпідставними доводи скаржника про те, що причиною залиття гарячою водою службових кабінетів є аварійна ситуація, яка сталася внаслідок переходу в незадовільний стан футорки нижньої підводки до приладу опалення, і футорка є частиною опалювальної системи будинку, а не частиною радіатора.

Крім того під час перегляду справи судом апеляційної інстанції було достеменно з'ясовано, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів розміру збитків, зокрема, на виконання листа-повідомлення від 07.02.2014р. не було надано відповідачу необхідні документи, передбачені п.7.1 договору страхування №297/13-И/О для отримання страхового відшкодування.

При цьому апеляційна інстанція на підставі ч.1 статті 101 Господарського процесуального кодексу України правомірно не прийняла до уваги подані позивачем додаткові докази з тих мотивів, що апелянт не обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Слід зауважити, що подана касаційна скарга не містить обґрунтованих доводів на спростування висновків судів попередніх інстанцій щодо недоведеності розміру прямих збитків, завданих позивачу внаслідок аварійного залиття приміщень.

Натомість в касаційній скарзі заявник не заперечує тих обставин, що згідно з п.7.6 договору страхування №297/13-И/О розмір збитку визначається страховиком або уповноваженою ним особою шляхом проведення власного розслідування і складання кошторису збитків. Кожна із сторін має право на проведення незалежної експертизи, що проводиться за рахунок сторони, яка вимагала її проведення.

Колегія суддів також зазначає, що матеріали справи не містять доказів проведення страхувальником незалежної експертизи чи його звернення з клопотанням про призначення судової експертизи з цього приводу.

Судами також враховано те, що в комісійному акті Комунального підприємства "Житлово-комунальний сервіс "Фонтанський" від 05.02.2014р. не зазначеного вартість майна, знищеного чи пошкодженого внаслідок залиття приміщень гарячою водою, у зв'язку з чим, касаційна інстанція не може прийняти до уваги посилання заявника на цей акт в обґрунтування доведеності розміру завданих прямих збитків.

Отже, судами І та апеляційної інстанцій належно встановлено, а скаржником не спростовано відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування у заявленому розмірі, оскільки причиною залиття гарячою водою орендованих позивачем нежилих приміщень є аварійна ситуація, яка сталася внаслідок незадовільного стану футорки (заглушки) нижньої підводки до приладу опалення (радіатора), що не підпадає під ознаки страхових випадків, передбачених п.3.1.6 договору страхування №297/13-И/О, укладеного між сторонами.

Зважаючи на те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 3341,25 грн. пені, 3% річних у сумі 274,62 грн. та 3394,71 грн. збитків від інфляції мають похідний характер від вимоги про виплату страхового відшкодування, судом першої інстанції відмовлено у задоволенні позову повністю.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що наявні заперечення позивача зводяться здебільшого до посилань на неналежну оцінку судами доказів (акт огляду застрахованого об'єкту від 03.02.2014р., комісійний акт Комунального підприємства "Житлово-комунальний сервіс "Фонтанський" від 05.02.2014р.) та до надання переваги певним доказам (повідомлення про страхову подію від 03.02.2014р., лист Управління ПФУ в Приморському районі м.Одеси №1239/11 від 10.02.2014р.), однак, згідно імперативних вимог ч.2 статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні та постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

За наведених обставин, касаційна інстанція погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно приписів п.1 ст.1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що доводи, викладені заявником у касаційній скарзі, не спростовують висновки суду першої та апеляційної інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову та фактично зводяться до переоцінки доказів і встановлених судом обставин, що в силу положень статті 1117 Господарського процесуального кодексу України не відноситься до повноважень касаційної інстанції.

При цьому перевіривши у відповідності до частини другої статті 1115 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи, повноту їх встановлення в постанові, колегія суддів дійшла висновку, що місцевим та апеляційним господарськими судами в порядку статті 43 Господарського процесуального кодексу України всебічно, повно і об'єктивно розглянуто всі обставини справи, їм дана належна юридична оцінка, порушень норм чинного законодавства не вбачається, у зв'язку з чим підстави для задоволення касаційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваних рішення і постанови відсутні.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду м. Києва від 22.01.2015р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.04.2015р. у справі №910/24833/14 залишити без змін.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді: О.А. Кролевець

О.В. Попікова