РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2015Справа №910/12263/15

Суддя Господарського суду міста Києва Підченко Ю.О.

За участю секретаря судового засідання Швеця С.С.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до відповідача Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

про стягнення 4 809,96 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Решитова Е.В.- провідний юрисконсульт

від відповідача: Ковригін О.В. - юрисконсульт

СУТЬ СПОРУ: Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про стягнення з останнього основного боргу в сумі 3 381,53 грн., пені в сумі 608,68 грн., 7% штрафу з простроченої суми у розмірі 236,71 грн., 3% річних у сумі 304,62 грн. та інфляційних у розмірі 278,42 грн. відповідно до договору купівлі-продажу (поставки) продукції від 13.10.2010 № 257-к/96-234-у.

Позивач наполягав на заявлених позовних вимогах, просить позов задовольнити.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти позовних вимог у повному обсязі, стверджує, що позовна давність, в межах якої позивач має право звернутись до суду для захисту свого порушеного права або інтересу, сплила 19.10.2014, а факт складення сторонами актів звірки не свідчить про переривання перебігу позовної давності.

12.06.2015 представник відповідача подав заяву про застосування позовної давності, в якій просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз", застосувавши позовну давність до основного боргу, штрафних та інших нарахованих санкцій.

З'ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи позивача та заперечення відповідача, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 13.10.2010 між Дочірньою компанією "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (найменування змінено на Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз"), далі Продавець, та Дочірнім підприємством "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", далі Покупець, було укладено договір купівлі-продажу № 257-к/96-234-у, далі Договір, відповідно до предмету якого (п. 1.1) Продавець зобов'язується продати, а Покупець прийняти та оплатити запасні частини та матеріали, відповідно до специфікації.

Згідно з п. 3.2 Договору загальна сума договору складає 3 381,53 грн. у т.ч. ПДВ.

Пунктом 3.4 Договору визначено, що Продавець після поставки продукції та підписання сторонами відповідної накладної, виписує рахунок-фактуру, у якому зазначається ціна та вартість поставленої продукції, згідно із специфікацією. Згідно з п. 3.5 Договору Покупець здійснює 100% оплату вартості продукції протягом 5 днів після отримання рахунку-фактури шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Покупця.

Факт поставки продукції підтверджується видатковою накладною, яка підписується повноважними представниками сторін у день отримання продукції (п. 4.2 Договору).

13.10.2010 на виконання умов Договору позивач поставив продукцію, визначену в специфікації Договору, на загальну суму 3 381,53 грн., що підтверджується накладною-вимогою від 13.10.2010, продукція прийнята представником відповідача Кибою О.О. за довіреністю від 13.10.2010 № 60.

Відповідач зобов'язання з оплати поставленої продукції не виконав, у зв'язку з чим за ним утворилася заборгованість в сумі 3 381,53 грн., яку позивач і намагається стягнути.

Позивач стверджує, що мало місце несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, а тому з посиланням на приписи ст.ст. 549, 611 ЦК України та ст.ст. 230 - 232 ГК України наполягає на стягненні з відповідача пені в сумі 608,68 грн. та 7% штрафу з простроченої суми у розмірі 236,71 грн.

З посиланням на приписи статті 625 ЦК України позивач вказує на прострочення грошового зобов'язання з боку відповідача, а тому намагається стягнути з нього 3% річних у сумі 304,62 грн. та інфляційні у розмірі 278,42 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Одночасно, частиною 2 ст. 712 ЦК України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності згідно ст. 257 ЦК України.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, як це зазначено у ч. 3 ст. 267 ЦК України.

Пунктом 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29.05.2013 № 10 визначено, що лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Відповідно до п. 4.2 даної постанови пленуму у зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане.

Пунктом 4.4 Договору визначено, що датою поставки продукції визнається дата, вказана в накладній про прийняття продукції Покупцем. Згідно з пунктами 3.4, 3.5 оспорюваного договору оплата здійснюється протягом 5 днів з дня надходження рахунку-фактури. Видаткова накладна є первинним документом, що фіксує та підтверджує господарську операцію.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У пункті 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 №01-06/928/2012 зазначено, що підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Тобто, з наведеного вбачається, що видаткова накладна підписана представниками обох сторін є належним підтвердження вчинення господарської операції.

Оскільки, поставка продукції відбулася 13.10.2010, про що свідчить видаткова накладна, тобто з цієї дати позивачу стало відомо про порушення його права, у зв'язку з чим починається дія трьохрічного строку права звернення до суду з вимогою захисту своїх інтересів. Таким чином, строк позовної давності, з урахуванням перебігу строку на 5 днів, сплив 19.10.2013, однак позивач звернувся до суду з позовною заявою лише 13.05.2015, про що свідчить вхідний штамп канцелярії на першій сторінці позовної заяви.

Отже, враховуючи вищенаведене, господарський суд дійшов висновку, що строк позовної давності стосовно вимог в частині стягнення основної заборгованості в сумі 3 381,53 грн. за Договором сплив.

Висновок відповідача щодо переривання строку позовної давності у зв'язку із підписанням актів звірки від 30.06.2012 та від 31.12.2012 є необґрунтованим. У даних актах відсутні посилання на договір купівлі-продажу (поставки) продукції від 13.10.2010 № 257-к/96-234-у, як на підставу виникнення боргу, вартість продукції, отриманої по видатковій накладній від 13.10.2010 не відповідає сумі заборгованості за поданими актами. Оскільки акти звірки розрахунків, на які посилається позивач, як на підставу для переривання строку позовної давності, свідчать лише про стан розрахунків між сторонами на певну дату та звірку бухгалтерського обліку операцій і не можуть вважатись доказом визнання відповідачем боргу за товар, тому строк позовної давності не переривався і є пропущеним.

Встановлення обставин, які свідчать про поважність причин пропуску строку позовної давності, здійснюється судом за загальними правилами доказування, визначеними процесуальним законом. Визначаючи поважною причину пропуску строку позовної давності, суд у своєму рішенні повинен послатися на відповідні докази. За законодавством поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторін, та пов'язані із дійсними істотним перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення стороною у справі процесуальних дій. До поважних причин також слід віднести причини, за якими кредитор проявляв належну дбайливість про захист свого порушеного права, але не міг своєчасно заявити позов з причин, які від нього не залежать та не знаходилися під його контролем.

Що ж стосується вимог позивача в частині стягнення з відповідача пені в сумі 608,68 грн., 7% штрафу в розмірі 236,71 грн., господарський суд зазначає наступне.

Пункт 1 ст. 612 ЦК України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 1 ст. 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

При цьому, відповідно до п. 1 ст. 547 ЦК України всі правочини щодо забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором повинні здійснюватися виключно у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

В зв'язку з пропуском позивачем позовної давності за основною вимогою, слід відмовити у стягненні пені та штрафу.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних в сумі 304,62 грн. та інфляційні втрати у розмірі 278,42 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 5.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29.05.2013 №10 зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів, передбачених статтями 536, 625 ЦК України, і сум інфляційних нарахувань згідно з тією ж статтею 625 ЦК України (незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань,оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу).

Таким чином, сплив строку позовної давності щодо додаткових вимог, в даному випадку вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, законодавцем пов'язується зі спливом строку позовної давності щодо основного боргу за Договором, оскільки такі вимоги не є самостійними.

З огляду на вищезазначене та враховуючи те, що позивачем було пропущено строк позовної давності щодо вимог про стягнення з відповідача основного боргу за поставлену продукцію, суд вважає, що позивачем також і пропущено строк позовної давності щодо вимог про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат.

Згідно з ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд звертає увагу, що позивач не заявляв клопотання про поновлення строку позовної давності та не надав доказів, підтверджуючих поважність причин пропуску такого строку.

При цьому, за змістом ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем не укладався договір (додаткова угода до існуючого Договору) щодо збільшення строку позовної даності до спірного правочину.

Оскільки, поважні причини пропуску строку позовної давності відсутні та позивачем не доведено переривання перебігу позовної давності, то за таких обставин у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" до Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" слід відмовити, як необґрунтовано заявленого.

З урахуванням викладеного витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача у справі - Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз".

У судовому засіданні, яке відбулося 26.06.2015, згідно частини 2 статті 85 ГПК України було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивні частини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 256, 257, 259, 261, 266, 267, 509, 530, 546, 547, 549, 612, 625, 655, 625, 629, 712 ЦК України, ст. ст. 4-2, 4-3, 33, 34, ч.3 ст. 43, 44, 82, 82-1, 84, ч. 2 ст. 85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" до Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" відмовити.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено - 01.07.2015 року

Суддя Ю.О.Підченко