КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2015 р. Справа№ 911/5018/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Лобаня О.І.

суддів: Федорчука Р.В.

Майданевича А.Г.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 22.06.2015 року,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельно-виробниче підприємство «Торговий дім «Ворзель» на рішення господарського суду Київської області від 02.02.2015 року

у справі № 911/5018/14 (суддя Лутак Т.В.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельно-виробниче

підприємство «Торговий дім «Ворзель»

до 1) Ворзельської селищної ради

2) товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «Металопром»

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Київської області від 02.02.2015 року у справі № 911/5018/14 у задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельно-виробниче підприємство «Торговий дім «Ворзель» до Ворзельської селищної ради та товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «Металопром» про визнання недійсним договору - відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 02.02.2015 року, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Київської області від 02.02.2015 року у справі № 911/5018/14 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю. Свої доводи скаржник обґрунтував тим, що при винесенні рішення місцевим господарським судом неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2015 року у складі колегії суддів: головуючий суддя - Мартюк А.І., судді Зубець Л.П., Новіков М.М. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

06.04.2015 року розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду у зв'язку з перебуванням судді-доповідача Мартюк А.І. на лікарняному, призначено проведення повторного автоматичного розподілу справи.

Відповідно до повторного автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельно-виробниче підприємство «Торговий дім «Ворзель» у справі № 911/5018/14 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді: Лобаня О.І., суддів Майданевича А.Г., Федорчука Р.В.

Ухвалою апеляційного господарського суду від 06.04.2015 року у складі колегії суддів: головуючий суддя Лобань О.І., судді Майданевич А.Г., Федорчук Р.В. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу товариство з обмеженою відповідальністю Фірми «Металопром» вважає подану позивачем апеляційну скаргу необґрунтованою та безпідставною, а рішення господарського суду Київської області законним та обґрунтованим. Відповідач-2 просить суд апеляційної інстанції залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду від 02.02.2015 року, а апеляційну скаргу без задоволення.

У судових засіданнях 18.05.2015 року, 15.06.2015 року та 22.06.2015 року представник товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельно-виробниче підприємство «Торговий дім «Ворзель» надав суду свої пояснення по справі в яких, підтримав подану апеляційну скаргу на підставі доводів зазначених у ній та просив апеляційний господарський суд скаргу задовольнити, рішення суду скасувати, позов задовольнити.

Представник товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «Металопром» у судових засіданнях 18.05.2015 року, 15.06.2015 року та 22.06.2015 року також, надав суду свої пояснення по справі в яких, заперечив проти апеляційної скарги на підставі доводів зазначених у відзиві на скаргу та просив апеляційний господарський суд відмовити позивачу у задоволенні скарги, а рішення суду залишити без змін.

Представники Ворзельської селищної ради у судові засідання суду апеляційної інстанції ні 18.05.2015 року, ні 15.06.2015 року, ні 22.06.2015 року не з'явилися. Про час та місце розгляду справи відповідач-1 був повідомлений належним чином про що, в матеріалах справи міститься повідомлення про вручення поштового відправлення. Про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи викладене, заслухавши думку представників сторін що з'явились в судове засідання, колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ст. 75 ГПК України вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки Ворзельська селищна рада про дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, участь представників відповідача-1 у судовому засіданні 22.06.2015 року, судом обов'язковою не визнавалась, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. В матеріалах справи міститься достатньо доказів для прийняття рішення по справі.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до ст. 102 ГПК України суд апеляційної інстанції обмежений строком розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду та за клопотанням сторін у відповідності до ст. 69 ГПК України строк розгляду вже продовжувався.

У відповідності до ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Так, під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, ухвалою Київського апеляційного господарського суд від 18.05.2015 року було відмовлено у задоволенні заяви учасників ТОВ ТВП «Торговий дім «Ворзель» Чемериса Олександра Миколайовича, Чемериса Ігора Олександровича та Чемериса Валерія Олександровича про залучення їх до участі у справі № 911/5018/14 у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача. Розгляд справи відкладено.

Відмовляючи у задоволенні вказаного клопотання апеляційний господарський суд виходив з того, що залучення фізичних осіб Чемериса О.М., Чемериса І.О. та Чемериса В.О. як учасників ТОВ ТВП «Торговий дім «Ворзель» до участі у господарській справі Господарським процесуальним кодексом України не передбачено, крім корпоративних спорів.

Дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, що з'явились у судове засідання, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 14.08.2012 року Ворзельською селищною радою Київської області прийнято рішення № 387-21-VI «Про надання земельної ділянки в оренду товариству з обмеженою відповідальністю Фірма «Металопром» під житлову забудову в смт. Ворзель, вул. Леніна, 45-а», яким вирішено: затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ТОВ Фірма «Металопром»; надати в оренду ТОВ Фірма «Металопром» земельну ділянку площею 2,0 га під житлову забудову в смт. Ворзель, вул. Леніна, 45-а терміном на 49 років; зобов'язати ТОВ Фірма «Металопром» протягом місяця укласти договір оренди земельної ділянки з селищною радою; визнати недійсним державний акт на право постійного користування серії ІІ-КВ № 00036, виданий ТОВ Фірма «Металопром» та зареєстрований 29.11.1996 року за № 14.

На підставі та на виконання вищезазначеного рішення, 23.11.2012 року між Ворзельською селищною радою (орендодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю Фірма «Металопром (орендар) укладено договір оренди землі, за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку під житлову забудову, яка знаходиться в смт. Ворзель, вул. Леніна, 45-а.

Відповідно до п. 2 договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 2,0000 га. Згідно з п. 3 договору на земельній ділянці знаходяться об'єкти нерухомого майна: будівлі та споруди. Пунктом 8 договору передбачено, що договір укладено на 49 років. Відповідно до п. 17 договору передача земельної ділянки в оренду здійснюється з розробленням проекту її відведення. Підставою для розроблення проекту відведення земельної ділянки є рішення Ворзельської селищної ради № 500-17-V від 02.10.2007 року. Згідно з п. 40 договору цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Невід'ємними частинами договору є: план або схема земельної ділянки; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт приймання-передачі об'єкта оренди, копії яких долучено до матеріалів справи.

Даний договір зареєстровано у відділі Держкомзему у м. Ірпінь Київської області, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 23.11.2012 року за № 00052, а також у реєстраційній службі Ірпінського міського управління юстиції Київської області, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (права оренди земельної ділянки) № 28275605 від 17.10.2014 року.

На виконання умов договору оренди землі від 23.11.2012 року відповідач-1 передав, а відповідач-2 прийняв в тимчасове користування на умовах оренди терміном на 49 років земельну ділянку площею 2,0000 га, надану під житлову забудову, яка знаходиться за адресою: смт. Ворзель, вул. Леніна, 45-а, про що сторони склали акт прийому-передачі земельної ділянки від 23.11.2012 року.

Як зазначає позивач, Ворзельською селищною радою Київської області порушено порядок передачі земельної ділянки в оренду, що визначений статтями 124, 134 та 135 Земельного кодексу України, оскільки земельні торги щодо передачі земельної ділянки, яка є предметом оспорюваного договору, не проводилися, що є підставою для визнання договору оренди землі від 23.11.2012 року недійсним у судовому порядку.

У свою чергу, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач посилаються на те, що він є власником будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, а тому передання цієї земельної ділянки в оренду здійснюється без проведення земельних торгів.

Як вже зазначалося вище, рішенням господарського суду Київської області від 02.02.2015 року у справі № 911/5018/14 у задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельно-виробниче підприємство «Торговий дім «Ворзель» до Ворзельської селищної ради та товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «Металопром» про визнання недійсним договору - відмовлено повністю.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як вірно вказав суд першої інстанції, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (абз. 4 п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» від 29.05.2013 року № 11).

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», іншими законами України та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди.

За змістом ст. 12 Земельного кодексу України розпорядження землями територіальної громади на території сіл, селищ, міст належить до повноважень сільських, селищних, міських рад та здійснюється відповідно до вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Згідно з ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно з ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Статтею 16 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Аналогічні положення містяться у ч. 2 ст. 135 Земельного кодексу України.

Так, ч. 2 ст. 134 Земельного кодексу України встановлено, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «Металопром» за договором купівлі-продажу від 14.10.1993 року придбав у власність будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: смт. Ворзель, вул. Леніна, 45-а.

На підставі вищезазначеного договору купівлі-продажу від 14.10.1993 року відповідачем-2 було зареєстровано право власності на будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: смт. Ворзель, вул. Леніна, 45-а, у Комунальному підприємстві Київської обласної ради «Ірпінське бюро технічної інвентаризації», про що свідчить наявний у матеріалах справи Витяг про державну реєстрацію прав № 30666658 від 19.07.2011 року.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, пунктом 3 оспорюваного договору передбачено, що на земельній ділянці знаходяться об'єкти нерухомого майна: будівлі та споруди. Тобто, на момент укладення оспорюваного договору оренди землі від 23.11.2012 року, на земельній ділянці, що передавалася за вказаним договором в оренду, розташовувалися об'єкти нерухомого майна (будівлі та споруди), що належали відповідачу-2 на праві власності.

Крім того, земельна ділянка, яка передана відповідачу-2 в оренду за оспорюваним договором, перебувала у останнього в постійному користуванні, що підтверджується Державним актом на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 00036 від 29.11.1996 року.

Таким чином, враховуючи вищевикладені положення норм законодавства України та встановлені фактичні обставини справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає необгрунтованими твердження позивача про порушення селищною радою порядку передачі земельної ділянки в оренду без проведення земельних торгів. Судом встановлено, що на спірній земельній ділянці на час надання земельної ділянки в оренду знаходилось майно товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «Металопром». У відповідності до норм ч. 2 ст. 134 Земельного кодексу України земельні ділянки державної чи комунальної власності не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) у разі розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: зміни цільового призначення земельних ділянок відповідно до закону; надання у користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості). Надання у користування земельної ділянки, межі якої встановлені в натурі (на місцевості), без зміни її цільового призначення здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою.

Таким чином, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Як вже зазначалося, Ворзельською селищною радою Київської області було прийнято рішення № 387-21-VI від 14.08.2012 року, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ТОВ Фірма «Металопром» та надано в оренду ТОВ Фірма «Металопром» земельну ділянку площею 2,0 га під житлову забудову в смт. Ворзель, вул. Леніна, 45-а терміном на 49 років. На підставі вказаного рішення між відповідачами укладено оспорюваний договір оренди землі від 23.11.2012 року.

Відповідно до п. 2.24 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 N 6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» для правильного вирішення спору про визнання недійсним договору оренди землі судам необхідно враховувати, що оскільки договір оренди укладається на виконання рішення органу місцевого самоврядування чи виконавчої влади, то без скасування таких рішень у встановленому законом порядку відсутні правові підстави для визнання відповідних договорів недійсними з підстав відсутності повноважень у відповідної місцевої ради чи органу виконавчої влади на затвердження проекту відведення та передачі спірної земельної ділянки в оренду.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, рішення Ворзельської селищної ради Київської області № 387-21-VI від 14.08.2012 року, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ТОВ Фірма «Металопром» та надано в оренду ТОВ Фірма «Металопром» земельну ділянку площею 2,0 га під житлову забудову в смт. Ворзель, вул. Леніна, 45-а терміном на 49 років, не скасовано у встановленому законом порядку та є чинним, що свідчить про відсутність підстав для визнання недійсним договору оренди землі від 23.11.2012 року, укладеного між Ворзельською селищною радою Київської області та товариством з обмеженою відповідальністю Фірми «Металопром».

Крім того, судова колегія апеляційного господарського суду зазначає, що позивач ні під час розгляду справи у суді першої інстанції, ні під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не надав суду доказів порушеного його права або охоронюваного законом інтересу зі сторони відповідачів. Натомість, як встановлено судом апеляційної інстанції, скаржник, на час прийняття селищною радою вказаних вище рішень не звертався до Ворзельської селищної ради Київської області із заявами про виділення та надання земельної ділянки в оренду для будівництва житлових чи промислових споруд. Зазначене не заперечується й самим же представником товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельно-виробниче підприємство «Торговий дім «Ворзель».

Відповідно до п.п.2.10, 2.27 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» від 17.05.2011 року № 6 судам необхідно мати на увазі, що з частиною другою статті 134 ЗК України земельні ділянки державної чи комунальної власності, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах). Як передбачено частиною другою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині, а тому якщо судами буде встановлено факт передачі в оренду земельної ділянки, на якій знаходиться майно (нерухомість), що належить іншій особі на праві власності, то відповідний факт є правовою підставою для визнання оспорюваного договору недійсним, оскільки відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Як вже зазначалося вище, відповідно до витягу про державну реєстрацію прав № 30666658 від 19.07.2011 року на спірній земельній ділянці розташоване нерухоме майно, що належить на праві власності товариству з обмеженою відповідальністю Фірми «Металопром» тоді як, позивач не надав доказів того, що на спірній земельній ділянці розташоване нерухоме майно що належало б позивачу та було за ним зареєстроване.

При цьому, рішення Ворзельської селищної ради Київської області № 387-21-VI від 14.08.2012 року на підставі якого укладено спірний договір оренди, позивачем у встановленому законом порядку не оскаржувалось та є чинним на час розгляду даної справи як в суді першої так і в суді апеляційної інстанцій .

Таким чином, колегія апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 23.11.2012 року, укладеного між Ворзельською селищною радою Київської області та товариством з обмеженою відповідальністю Фірми «Металопром».

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції позивачем не було подано належних та переконливих доказів в обґрунтування та підтвердження заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційні скарзі позивача на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Київської області від 02.02.2015 року, прийняте після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельно-виробниче підприємство «Торговий дім «Ворзель» слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду Київської області від 02.02.2015 року залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельно-виробниче підприємство «Торговий дім «Ворзель» на рішення господарського суду Київської області від 02.02.2015 року у справі № 911/5018/14 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Київської області від 02.02.2015 року у справі № 911/5018/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/5018/14 повернути до господарського суду Київської області.

Головуючий суддя О.І. Лобань

Судді Р.В. Федорчук

А.Г. Майданевич

Дата підписання 26.06.2015 року