КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2015 р. Справа№ 910/13454/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Сотнікова С.В.

Пантелієнка В.О.

представники сторін:

від позивача: Бородкін Д.І. (дов. № 2/02.04.2015 від 02.04.2015);

від відповідача: Самборська О.Г. (дов. № 30/06/2015 від 30.06.2015),

Салмон Л.Ю. (дов. № 30/06/15 від 30.06.2015);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Юртех» на ухвалу господарського суду міста Києва від 28.05.2015 у справі № 910/13454/15 (суддя Прокопенко Л.В.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Юртех», м. Київ

до державного підприємства «Інформаційні судові системи», м. Київ

про припинення дій, що порушують авторське право та стягнення 2,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Юртех» звернулася до господарського суду міста Києва з позовом до державного підприємства «Інформаційні судові системи» про припинення дій, що порушують авторське право та стягнення 2,00 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.05.2015 у справі № 910/13454/15 позовну заяву і додані до неї матеріали повернуто позивачеві без розгляду на підставі п.п. 3, 4, 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, товариство з обмеженою відповідальністю «Юртех» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 28.05.2015 у справі № 910/13454/15 про повернення позовної заяви та повернути до господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/13454/15 на розгляд.

Апеляційна скарга обґрунтована невідповідністю висновків, викладених в ухвалі місцевого господарського суду, обставинам справи і порушенням норм матеріального права, зокрема п. 3 ч. 1 ст. 57, п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України, ст.ст. 3, 4 Закону України «Про електронно цифровий підпис», п. 7.1.4 Порядку надсилання поштових відправлень.

В судовому засідання апеляційної інстанції представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги з підстав, викладених в ній.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував вимоги апеляційної скарги та просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, ухвалу місцевого господарського суду - без змін.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, перевіривши застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

У відповідності до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до п.п. 3, 4, 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо:

у позовній заяві не вказано обставин, на яких ґрунтується позовна вимога, доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини, обґрунтований розрахунок стягуваної чи оспорюваної суми;

не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі;

не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Отже повертаючи позовну заяву без розгляду місцевим господарським судом зазначено, що в порушення ч. 2 ст. 36 ГПК України всі додані до позовної заяви без номеру від 22.05.2015 копії доказів, не завірені належним чином, оскільки не відповідають вимогам зазначеним у п. 5.27 Національного стандарту України ДСТУ 4163-2003 «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації», затвердженого наказом Держспоживстандарту України № 55 від 07.04.2003, а тому не можуть вважатися судом належними доказами, що підтверджують викладені в заяві обставини.

Натомість дослідивши копії доказів, доданих до позовної заяви, яка була повернута місцевим господарським судом позивачу, колегія суддів встановила, що кожна сторінка всіх документів містить відмітку про засвідчення копії документа та складається зі слів "Згідно з оригіналом", особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Також в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції зазначає, що на підтвердження сплати судового збору позивачем подано платіжне доручення № 806 від 22.05.2015, однак воно не оформлене належним чином, а саме на зазначеному платіжному дорученні відсутні підписи відповідальних осіб та відбиток печатки платника (позивача), що є підставою для застосування п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Колегія суддів дослідивши платіжне доручення №806 від «22» травня 2015 року встановила, що його оплата здійснювалась шляхом перерахування коштів за допомогою електронного цифрового підпису. Крім того платіжне доручення в нижній його частині містить відмітку банку про те, що електронний цифровий підпис є коректним із вказівкою на ID ключів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про електронно цифровий підпис», електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він мас електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 4 зазначеного Закону, електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів.

Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб'єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Крім того підставою для застосування місцевим господарським судом п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України стала неправильна вказівка на поштовий індекс відповідача, оскільки позивач, як доказ надіслання копії позовної заяви з додатками надав опис вкладення в цінний лист та фіскальний чек № 5686 від 22.05.2015, проте суд не зміг дійти достовірного висновку про направлення на адресу відповідача копії позовної заяви з додатками оскільки відповідно до позовної заяви відповідач знаходиться за адресою: 01021, м. Київ, вул. Липська, 18/5, тоді як відповідно до фіскального чеку позовну заяву направлено за відмінною адресою ніж зазначене в позові (в графі «КУДИ» зазначено «01601»).

Однак, відповідно до п. 7.1.4. Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого Наказом Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» «Про затвердження та введення в дію Порядку пересилання поштових відправлень» від 12.05.2006 № 211, при досиланні (поверненні) поштових відправлень попередня адреса на оболонці відправлення (на бланку супровідної адреси до посилки) перекреслюється, і на адресному боці зазначається: при досиланні - літера "Д" і найменування об'єкта поштового зв'язку нового місця призначення; при досиланні поштового відправлення нова адреса зазначається на листах, бандеролях - на зворотному боці.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що невірне зазначення позивачем поштового індексу не впливає на факт отримання відповідачем позовної заяви разом із доданими до неї документами, оскільки при неправильній вказівці індексу, лист, все рівно надходить (досилається) до кінцевого адресата.

Факт отрамання відповідачем копії позовної заяви було підтверджено представником державного підприємства «Інформаційні судові системи» в судовому засіданні.

Крім того на підтвердження отримання відповідачем даного поштового відправлення позивач суду роздруківку з веб-сайту ДП «Укрпошта», якою підтверджується факт отримання 25.05.2015 представником відповідачем поштового відправлення за № 812, в якому відповідно до опису вкладення (оригінал доданий до позовної заяви) було направлено позовну заяву та додані до неї документи.

Оскільки в ході розгляду питання про прийняття позовної заяви, позивач був об'єктивно позбавлений можливості надати суду першої інстанції на підтвердження надсилання відповідачу позовної заяви вищезазначену роздруківку, тому що ухвала про повернення позовної заяви виноситься без виклику сторін, колегія суддів вирішила залучити до справи даний доказ керуючись правом наданим ч. 1 ст. 103 ГПК України.

Отже необхідною умовою для застосування положень п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України неподання позивачем доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів. Однак, до позовної заяви додано фіскальний чек та опис вкладення, якими позивач обґрунтовує надсилання позовної заяви відповідачеві. Тобто такі докази було подано місцевому господарському суду.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що за умови виникнення у місцевого господарського суду при вирішенні питання про прийняття позовної заяви до провадження були сумніви щодо поданих позивачем доказів надсилання копії позовної заяви з додатками, суд не був позбавлений можливості (ст. 65 ГПК України) витребувати у позивача докази отримання відповідачем поштового відправлення № 812, однак не скористався своїм правом.

Підсумовуючи вищенаведене апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваній ухвалі щодо ненадання позивачем доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини, доказів сплати судового збору, доказів надсилання відповідачу копії позовної заяви із доданими до неї документами не відповідають обставинам справи та суперечать приписам норм процесуального та матеріального права, а саме ч. 1 ст. 32, ч. 1 ст. 63, ст. 65 ГПК України, ст.ст. 3, 4 Закону України «Про електронно цифровий підпис», п. 7.1.4. Порядку надсилання поштових відправлень.

Згідно зі ст. 104 ГПК України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 106 ГПК України, у випадках скасування апеляційною інстанцією, зокрема, ухвали про повернення позовної заяви без розгляду або заяви про порушення справи про банкрутство справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

За таких обставин, апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю «Юртех» підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала - скасуванню з направленням справи на розгляд місцевому господарському суду.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 4-1, 4-2, 4-3, 4-7, 32-34, 43, 63, 91, 94, 99, 102-106 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Юртех» задовольнити.

Ухвалу господарського суду міста Києва від 28.05.2015 у справі № 910/13454/15 скасувати.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді С.В. Сотніков

В.О. Пантелієнко