РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2015Справа №910/11117/15

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Заступника військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах держави в особі Військово - медичного клінічного центру Західного регіону
до про Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант - Авто» стягнення заборгованості в розмірі 9 316 грн. 52 коп.
Представники:

від Прокуратури: Тимко В.В. (представник за посвідченням);

від Позивача: Кольбенко Л.М. (представник за Довіреністю);

від Відповідача: не з'явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Заступник військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах держави в особі Військово - медичного клінічного центру Західного регіону (надалі також - «Позивач») звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант - Авто» (надалі також - «Відповідач») про стягнення заборгованості в розмірі 9 316 грн. 52 коп.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 19.03.2010 року між Львівською філією Відкритого акціонерного товариства «УСК «Дженералі Гарант», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Гарант - Авто», (Страховик) та Військово - медичним клінічним центром Західного регіону (Виконавець) було укладено Договір про надання медичної допомоги №4/10-5, відповідно до умов якого Страховик доручив, а Виконавець прийняв на себе зобов»язання надавати лікувально - діагностичну допомогу (медична допомога) громадянам, застрахованим за Договорами добровільного медичного страхування, які мають страхові поліси Страховика. Як зазначає Прокурор, Позивач належним чином виконав свої зобов»язання за цим Договором, у зв»язку з чим було виставлено рахунки - фактури на загальну суму 7 046 грн. 03 коп., проте Відповідач порушив зобов»язання щодо своєчасного здійснення оплати за надані послуги в повному обсязі. Таким чином, заборгованість Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант - Авто» перед Військово - медичним клінічним центром Західного регіону становить 7 046 грн. 03 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант - Авто» пеню у розмірі 1 642 грн. 29 коп., 3% річних у розмірі 134 грн. 98 коп. та штраф у розмірі 493 грн. 22 коп.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 30.04.2015 р. порушено провадження у справі № 910/11117/15, судове засідання призначено на 04.06.2015 р.

26.05.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Львівської філії Публічного акціонерного товариства Українська страхова компанія "Гарант-Авто" надійшло повідомлення про відсутність договорів та заборгованості перед Позивачем.

04.06.2015 року в судове засідання представники сторін не з'явились, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, про поважні причини неявки Суд не повідомили, вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі від 30.04.2015 року не виконали.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, керуючись ст. 38 ГПКУ, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати:

1) Позивача надати докази на підтвердження виставлення Публічному акціонерному товариству Українська страхова компанія "Гарант-Авто"рахунків на оплату відповідно до п 4.4. Договору №4/10-5 від 19.03.2010 року;

2) Відповідача надати докази на підтвердження оплати заборгованості в розмірі 7 046,036 грн. за Договором №4/10-5 від 19.03.2010 року.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 04.06.2015 р. відкладено розгляд справи на 18.06.2015 р., у зв'язку з неявкою представників сторін в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду, витребуванням додаткових доказів по справі.

18.06.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів по справі.

В судовому засіданні 18 червня 2015 року Прокурор та представник Позивача підтримали доводи та вимоги позовної заяви, просили Суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В судове засідання представник Відповідача не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованого повідомлення про вручення 12.06.2015 р. уповноваженій особі підприємства Відповідача ухвали суду від 04.06.2015 р.

Таким чином, Суд приходить до висновку, Відповідач про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Приймаючи до уваги, що Відповідач був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, Суд вважає, що неявка в судове засідання представника Відповідача не є перешкодою для прийняття Рішення у даній справі.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 18 червня 2015 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

19.03.2010 року між Львівською філією Відкритого акціонерного товариства «УСК «Дженералі Гарант», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Гарант - Авто», (Страховик) та Військово - медичним клінічним центром Західного регіону (Виконавець) було укладено Договір про надання медичної допомоги №4/10-5, відповідно до умов якого Страховик доручив, а Виконавець прийняв на себе зобов»язання надавати лікувально - діагностичну допомогу (медична допомога) громадянам, застрахованим за Договорами добровільного медичного страхування, які мають страхові поліси Страховика.

Відповідно до п. 4.4 Договору розрахунки здійснюються шляхом безготівкової оплати Страховиком рахунків - фактур Установи. Рахунок - фактуру Установа виставляє Страховику на основі Акту наданих медичних послуг. У термін 10 днів, з моменту подання Установою рахунку - фактур, Страховик зобов»язаний провести оплату за медичні послуги.

Відповідно до п.5.1 Договору за затримку платежів, передбачених цим Договором, страховик сплачує пеню в розмірі 0,1% від простроченої суми за кожний день затримки платежу, а за затримку понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від вказаної вартості.

У п.6.1 Договору визначено, що цей Договір набирає сили з дати його підписання Сторонами і діє один рік.

Якщо жодна зі Сторін не заявила про розірвання Договору за 30 діб до дати його закінчення, то Договір продовжується на той самий термін і на тих самих умовах. (п.6.2 Договору)

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Прокурор зазначає, що Позивач належним чином виконав свої зобов»язання за цим Договором, у зв»язку з чим було виставлено рахунки - фактури на загальну суму 7 046 грн. 03 коп., проте Відповідач порушив зобов»язання щодо своєчасного здійснення оплати за надані послуги в повному обсязі. Таким чином, заборгованість Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант - Авто» перед Військово - медичним клінічним центром Західного регіону становить 7 046 грн. 03 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант - Авто» пеню у розмірі 1 642 грн. 29 коп., 3% річних у розмірі 134 грн. 98 коп. та штраф у розмірі 493 грн. 22 коп.

10.09.2014 року Позивачем на адресу Відповідача був надісланий лист №3240 з вимогою сплатити заборгованість у розмірі 6 823 грн. 33 коп., проте залишений без відповіді і виконання.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Заступника військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах держави в особі Військово - медичного клінічного центру Західного регіону підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору про надання медичної допомоги №4/10-5 від 19.03.2010 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору про надання медичної допомоги №4/10-5 від 19.03.2010 року Позивачем була надана лікувально - діагностична допомога (медична допомога) громадянам, а Відповідачем в свою чергу прийняті вказані послуги, що підтверджується Актами наданих медичних послуг за травень 2014 р. на суму 3 636 грн. 49 коп., за вересень 2014 р. на суму 222 грн. 70 коп., за липень 2014 р. на суму 3 136 грн. 84 коп., які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку, а також гарантійним листом Відповідача від 17.06.2014 р. на суму 50 грн. 00 коп., на загальну суму в розмірі 7 046 грн. 03 коп., проте Відповідачем надані послуги не були оплачені в повному обсязі.

На виконання п. 4.4 Договору Позивачем були надіслані на адресу Відповідача рахунки №143 від 16.06.2014 р. на суму 307 грн. 30 коп., №142 від 16.06.2014 р. на суму 2 888 грн. 89 коп., №144 від 16.06.2014 р. на суму 440 грн. 30 коп., №178 від 14.07.2014 р. на суму 50 грн. 00 коп., №280 від 06.10.2014 р. на суму 07 грн. 70 коп., №279 від 06.10.2014 р. на суму 215 грн. 00 коп., №202 від 06.08.2014 р. на суму 274 грн. 33 коп., №201 від 06.08.2014 р. на суму 2 510 грн. 27 коп., що підтверджується відповідними супровідними листами від 16.06.2014 р., 14.07.2014 р., 06.10.2014 р., 06.08.2014 р., наявними в матеріалах справи.

Так, статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до статті 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Також, згідно з Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1994, господарські операції господарюючих суб'єктів фіксуються та підтверджуються первинними документами, складеними та оформленими відповідно до вимог зазначеного Положення; первинні документи для надання їм юридичної сили та доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, від імені якого складено документ, назва документа, дата та місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному та вартісному виразі), посади, підписи та прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції та складання первинного документу; первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік.

Саме таким вимогам і відповідають Договір про надання медичної допомоги №4/10-5 від 19.03.2010 року, Акти наданих медичних послуг за травень 2014 р., за вересень 2014 р., за липень 2014 р. на суму 3 136 грн. 84 коп., рахунки №143 від 16.06.2014 р., №142 від 16.06.2014 р., №144 від 16.06.2014 р., №178 від 14.07.2014 р., №280 від 06.10.2014 р., №279 від 06.10.2014 р., №202 від 06.08.2014 р., №201 від 06.08.2014 р. на суму 2 510 грн. 27 коп., що засвідчують факт здійснення господарської операції та договірних відносин.

Судом розглянуті та відхилені доводи Відповідача щодо неукладання Львівською філією Відкритого акціонерного товариства «УСК «Дженералі Гарант», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Гарант - Авто», та Військово - медичним клінічним центром Західного регіону Договору про надання медичної допомоги №4/10-5 від 19.03.2010 року, з огляду на наступне.

Частиною 7 ст. 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Як вбачається з матеріалів справи, при укладанні вказаного Договору сторонами погоджено, в тому числі, предмет договору, права й обов»язки сторін, вартість послуг, відповідальність сторін та термін дії договору. Крім того, зі сторони Страховика - Львівської філії Відкритого акціонерного товариства «УСК «Дженералі Гарант» вказаний договір укладений директором Лучечк І.С. та скріплений печаткою вказаного підприємства.

Суд зазначає, що дії Відповідача з виконання Договору про надання медичної допомоги №4/10-5 від 19.03.2010 року (підписання актів наданих медичних послуг) свідчать про схвалення правочину особою, на користь якої його було укладено.

За таких підстав, Суд не приймає до уваги заперечення Відповідача щодо неукладання Львівською філією Відкритого акціонерного товариства «УСК «Дженералі Гарант», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Гарант - Авто», Договору про надання медичної допомоги №4/10-5 від 19.03.2010 року.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, - підстав позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

При цьому, відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд зазначає, що заборгованість Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант - Авто» перед Військово - медичним клінічним центром Західного регіону за Договором про надання медичної допомоги №4/10-5 від 19.03.2010 року становить 7 046 грн. 03 коп.

Проте, матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати Відповідачем грошових коштів Військово - медичному клінічному центру Західного регіону в розмірі 7 046 грн. 03 коп.

Отже, Суд зазначає, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не здійснив оплату наданих та прийнятих послуг в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення 7 046 грн. 03 коп. - суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При зверненні до суду Прокурор просив стягнути з Відповідача на його користь 3% річних за загальний період прострочки з 27.06.2014 р. по 17.03.2015 р. у розмірі 134 грн. 98 коп.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитору зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року).

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочки Відповідачем сплати за надані й прийняті послуги за Договором про надання медичної допомоги №4/10-5 від 19.03.2010 року за загальний період прострочки з 27.06.2014 р. по 17.03.2015 р. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню та до стягнення з Відповідача на користь Позивача підлягає 3% річних у розмірі 134 грн. 98 коп., як плати за користування чужими грошовими коштами в період прострочки виконання Відповідачем його грошового зобов'язання за загальний період з 27.06.2014 року по 17.03.2015 року.

При зверненні до суду Прокурор також просив стягнути з Відповідача пеню за загальний період прострочки з 27.06.2014 р. по 17.03.2015 р. у розмірі 1 642 грн. 29 коп.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.96 р. № 543-96-ВР (з змінами), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов»язань» №14 від 17.12.2013 року)

Відповідно до п.5.1 Договору за затримку платежів, передбачених цим Договором, страховик сплачує пеню в розмірі 0,1% від простроченої суми за кожний день затримки платежу.

Суд, перевіривши розрахунок пені, у зв»язку з неналежним виконанням умов Договору, за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного грошового зобов'язання з 27.06.2014 року по 17.03.2015 року вважає, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню, у зв»язку з невірним розрахунком в частині шестимісячного періоду нарахування пені, розмір якої не може перевищувати подвійну облікову ставку Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Таким чином, до стягнення з Відповідача на користь Позивача підлягає пеня в розмірі 924 грн. 04 коп. за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного грошового зобов'язання з 27.06.2014 року по 17.03.2015 року.

Також Прокурором заявлено вимогу про стягнення з Відповідача штрафу на підставі п.5.1 Договору в розмірі 493 грн. 22 коп.

Частини 1, 2, 4 ст. 217 Господарського кодексу України передбачають, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків, штрафні санкції, оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

При цьому слід зазначити, що розуміння господарських санкцій у Господарському кодексі України є дещо ширшим поняття цивільно-правової неустойки. Під штрафними санкціями тут розуміються також і грошові суми, які учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити в разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, тобто відповідні фінансові санкції, що стягуються за порушення валютного, податкового, антимонопольного та інших публічних галузей законодавства тощо. Також, господарським кодексом не визначається, що слід розуміти під кожним із видів господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня) і чим вони відрізняються одна від одної, а тому у даному випадку слід застосовувати правила, встановлені Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з ч. 2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до п. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

З урахуванням правової позиції Верховного Суду України у постановах від 27.04.2012р. № 06/5026/1052/2011, Суд вважає правомірним застосування до відповідача одночасно штрафу та пені.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України пеня та штраф є формами неустойки та видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У зв»язку з чим, у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій, що не суперечить положенням ст. 61 Конституції України і відповідає встановленій статтею 627 Цивільного кодексу України свободі договору, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов»язковим для всіх судів України. Суди зобов»язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що за затримку понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від вказаної вартості.

Таким чином, вимога Прокурора про стягнення штрафу на підставі п.5.1 Договору в розмірі 493 грн. 22 коп. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Таким чином, з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант - Авто» на користь Військово - медичного клінічного центру Західного регіону підлягає стягненню заборгованість у розмірі 7 046 грн. 03 коп., 3% річних у розмірі 134 грн. 98 коп., штраф у розмірі 493 грн. 22 коп. та пеня у розмірі 924 грн. 04 коп.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на Відповідача та підлягають стягненню в доход Державного бюджету України, оскільки Прокуратура звільнена від сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33,36, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. Позов Заступника військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах держави в особі Військово - медичного клінічного центру Західного регіону - задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант - Авто» (01042, м.Київ, ПРОВУЛОК НОВОПЕЧЕРСЬКИЙ, будинок 19/3, Ідентифікаційний код юридичної особи 16467237) на користь Військово - медичного клінічного центру Західного регіону (79010, м. Львів, вулиця Личаківська, 26, Ідентифікаційний код юридичної особи 08160677) заборгованість у розмірі 7 046 (сім тисяч сорок шість) грн. 03 (три) коп., 3% річних у розмірі 134 (сто тридцять чотири) грн. 98 (дев'яносто вісім) коп., штраф у розмірі 493 (чотириста дев'яносто три) грн. 22 (двадцять дві) коп., пеню у розмірі 924 (дев'ятсот двадцять чотири) грн. 04 (чотири) коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант - Авто» (01042, м.Київ, ПРОВУЛОК НОВОПЕЧЕРСЬКИЙ, будинок 19/3, Ідентифікаційний код юридичної особи 16467237) в доход Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1 678 (одна тисяча шістсот сімдесят вісім) грн. 04 (чотири) коп.

5. Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

6. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 22 червня 2015 року.

Суддя О.В. Чинчин