ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2015 року Справа № 922/5653/14

Вищий господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого суддіЄвсікова О.О.,
суддівГольцової Л.А.,
Кролевець О.А.,
розглянувши касаційну скаргу Державного підприємства "Об'єднана Компанія "Укрвуглереструктуризація"
на постановуХарківського апеляційного господарського суду від 07.04.2015 (головуючий суддя Сіверін В.І., судді Терещенко О.І., Бондаренко В.П.)
та на ухвалуГосподарського суду Харківської області від 09.02.2015 (суддя Калантай М.В.)
у справі№ 922/5653/14 Господарського суду Харківської області
за позовомДержавного підприємства "Об'єднана Компанія "Укрвуглереструктуризація"
доДержавного підприємства "Первомайськвугілля" в особі відокремленого підрозділу "Первомайськвантажтранс"
пророзірвання договору та зобов'язання повернути кошти в сумі 25.670,70 грн.,

за участю представників:
позивачаПуляєва Ю.Д.,
відповідачане з'явились,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 09.02.2015 у справі №922/5653/14, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 07.04.2015, позов Державного підприємства "Об'єднана Компанія "Укрвуглереструктуризація" до Державного підприємства "Первомайськвугілля" в особі відокремленого підрозділу "Первомайськвантажтранс" про розірвання договору та зобов'язання повернути кошти в сумі 25 670,70 грн. залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, скаржник звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову апеляційного господарського суду скасувати, позовні вимоги задовольнити.

Вимоги касаційної скарги мотивовані тим, що судами попередніх інстанцій було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, зокрема п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України.

На думку скаржника, додані ним до позовної заяви докази первинних облікових документів оформленні відповідно до вимог Інструкції "Про безготівкові розрахунки в Україні", Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та являються фактичним підтвердженням проведення розрахунків з відповідачем.

Усіх учасників судового процесу відповідно до статті 111-4 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги, в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України та Законом України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції", зокрема, і шляхом розміщення інформації про час і місце судового засідання на сторінці суду (у розділі "Новини та події суду") офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет, проте в судове засідання представники відповідача не з'явились.

Зважаючи на те, що явку представників сторін не було визнано обов'язковою, а також на достатність матеріалів справи для прийняття рішення, колегія суддів, беручи до уваги встановлені ст. 111-8 ГПК України строки розгляду касаційних скарг, дійшла висновку про можливість розглянути справу за відсутності представників відповідача.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши представника скаржника, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивач звернувся до суду з позовом про припинення господарського зобов'язання шляхом розірвання договору про закупівлю послуг за державні кошти та просив суд зобов'язати відповідача повернути кошти у розмірі 25 670,70 грн. шляхом перерахування зазначеної грошової суми на банківський рахунок позивача. В обґрунтування заявленого позову посилався на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором щодо надання відповідних послуг.

Ухвалою про порушення провадження у справі від 11.12.2014 місцевий господарський суд визнав явку представників сторін у судове засідання обов'язковою.

Однак представник позивача в судове засідання 27.01.2015 не з'явився, поважних причин такої неявки позивач суду не повідомив.

Судом відклав розгляд справи ухвалою від 27.01.2015 та зобов'язав позивача надати, зокрема, докази в підтвердження руху коштів на розрахунковому рахунку за відповідний період, тобто докази, якими б підтверджувалось фактичне перерахування коштів позивачем для здійснення попередньої оплати за договором про закупівлю послуг за державні кошти №239Д/14 від 16.06.2014.

Однак позивач витребуваних судом документів не надав, про поважність причин невиконання вимог суду не повідомлено.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України господарський суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору, або представник позивача не з'явився на виклик у засідання господарського суду і його нез'явлення перешкоджає вирішенню спору.

Як визначено положеннями статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд, за приписами статті 34 ГПК України, приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Місцевим судом витребувано відомості щодо руху коштів на розрахунковому рахунку за заявлений період у зв'язку з тим, що подані позивачем копії платіжних доручень не містять всіх необхідних реквізитів розрахункових документів та належним чином не засвідчені.

Як встановлено судами, додані до позовної заяви копії платіжних доручень № 26 від 31.07.2014 на суму 80 000,00 грн. та № 10 від 31.07.2014 на суму 40 000,00 грн., не містять всіх необхідних реквізитів розрахункових документів, заповнення яких передбачене Додатком № 8 до Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, зокрема, із вказаних копій не вбачається дати надходження платіжного документа, дати його виконання, підписів відповідального виконавця та відбитків штампу банку, якими ці дати мають бути засвідчені. Таким чином із вказаних копій платіжних доручень не вбачається фактичного перерахування коштів відповідачу.

За приписами статті 36 ГПК України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

Крім того, як відзначено місцевим господарським судом, вказані платіжні доручення належним чином не засвідчені, як це передбачено п. 5.27 Національного стандарту України "Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003", затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 р. №55, а тому не можуть вважатись доказом здійснення позивачем попередньої оплати за договором. Інших належних доказів в підтвердження заявлених позовних вимог до матеріали справи позивачем не було додано.

При цьому апеляційним господарським судом правомірно не прийнято надані позивачем до апеляційної скарги засвідчені копії зазначених платіжних доручень, оскільки приписами ч. 1 ст. 101 ГПК України визначено, що додаткові докази приймаються апеляційним господарським судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Враховуючи, що неподання позивачем витребуваних документів, позбавляє суд можливості своєчасно, всебічно та повно з'ясувати обставини справи, дослідити докази, що мають значення для правильного вирішення спору, встановити фактичні обставин справи та дослідити дійсні права і обов'язки сторін, з огляду на неявку позивача без поважних причин в судове засідання та неподання ним витребуваних судом документів, позов правомірно залишено без розгляду місцевим господарським судом.

При цьому положеннями ч. 4 ст. 81 ГПК України передбачено, що після усунення обставин, що зумовили залишення позову без розгляду, позивач має право знову звернутися з ним до господарського суду в загальному порядку.

Відповідно до ст. 111-5 ГПК України касаційна інстанція використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду.

Згідно зі ст. 111-7 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на обмеженість процесуальних дій касаційної інстанції, пов'язаних із встановленням обставин справи та їх доказуванням, колегія суддів відхиляє всі інші доводи скаржника, які фактично зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ст. 111-9 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

На думку колегії суддів, висновок судів про наявність фактичних та правових підстав для залишення позовної заяви без розгляду є законним, обґрунтованим, відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи касаційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування оскаржуваних ухвали та постанови не вбачається.

Керуючись статтями 85, 111-5, 111-7, 111-9, 111-11, 111-13 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державного підприємства "Об'єднана Компанія "Укрвуглереструктуризація" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Харківської області від 09.02.2015 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 07.04.2015 у справі № 922/5653/14 - без змін.

Головуючий суддя О.О. Євсіков
суддіЛ.А. Гольцова
О.А. Кролевець