ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року Справа № 5023/3722/12

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді суддівКорсака В.А. Данилової М.В., Данилової Т.Б.
розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково- технічний та виробничий комплекс "Енергосталь"
на постановуХарківського апеляційного господарського суду від 11.03.2015
у справі№ 5023/3722/12 Господарського суду Харківської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Науково- технічний та виробничий комплекс "Енергосталь"
доРегіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство економічного розвитку і торгівлі України
за участюГенеральної прокуратури України
прозобов'язання вчинити певні дії
в судовому засіданні взяли участь представники :

- - позивачаЧерниш В.С.
- - відповідачаАнтонюк В.М.
- - третьої особине з'явився
- - Генеральної прокуратури України Томчук М.О.

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2012 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-технічний та виробничий комплекс "Енергосталь" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області, в якому просило суд зобов'язати відповідача продовжити строк дії договору оренди № 450-ЦМК від 01.08.2007 про оренду цілісного майнового комплексу дослідного заводу УкрДНТЦ "Енергосталь" структурного підрозділу УкрДНТЦ "Енергосталь", розташованого за адресою: 62302, Харківська обл., Дергачівський район, м. Дергачі, пров. Залізничний, 8, до 31.07.2017 на тих же умовах, зазначених у договорі оренди № 450-ЦМК від 01.08.2007, шляхом підписання з ТОВ "НТВК "Енергосталь" додаткової угоди № 5 до договору оренди № 450-ЦМК від 01.08.2007 в редакції, запропонованій ТОВ "НТВК "Енергосталь" (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, яку було прийнято та розглянуто судом).

Рішенням Господарського суду Харківської області від 22.10.2012 у даній справі, яке набрало законної сили, позов задоволено у повному обсязі.

В лютому 2014 року Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області звернулось до Господарського суду Харківської області із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами зазначеного судового рішення на підставі пункту 1 частини другої статті 112 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 03.09.2012 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача залучено Державне агентство України з управління державними корпоративними правами та майном.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 24.02.2014 замінено Державне агентство України з управління державними корпоративними правами та майном його правонаступником - Міністерство промислової політики України.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 29.09.2014 (суддя Калініченко Н.В.) в задоволенні вказаної заяви відповідача відмовлено. Рішення Господарського суду Харківської області від 22.10.2012 у даній справі залишено без змін.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 11.03.2015 (головуючий Могильовкін Ю.О., судді: Пушай В.І., Плужник О.В.) вказану ухвалу суду скасовано. Прийнято нове рішення, яким заяву відповідача про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами задоволено. Рішення Господарського суду Харківської області від 22.10.2012 у справі № 5023/3722/12 скасовано. В позові відмовлено. Замінено третю особу Міністерство промислової політики України його правонаступником - Міністерством економічного розвитку і торгівлі України. Судові витрати покладено на позивача.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-технічний та виробничий комплекс "Енергосталь" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати, а ухвалу суду першої інстанції - залишити в силі.

У відзиві на касаційну скаргу (з урахуванням доповнення до нього від 12.06.2015) Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області не погоджується з доводами касатора і просить суд залишити його скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Розпорядженням секретаря судової палати від 22.06.2015 склад колегії суддів змінено та сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий - Корсак В.А., судді - Данилова М.В., Данилова Т.Б. для розгляду даної справи.

Міністерство економічного розвитку і торгівлі України не реалізувало процесуальне право на участь у судовому засіданні суду касаційної інстанції, хоча про час та місце його проведення було повідомлено належним чином.

Перевіривши доводи касаційної скарги, юридичну оцінку встановлених фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453-VI від 07.07.2010 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною першою та третьою статті 7 цього ж Закону передбачено, що кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, суд апеляційної інстанції розглянув справу за відсутності представника третьої особи, не повідомленої про час та місце судового засідання. В порушення приписів статті 25 Господарського процесуального кодексу України суд залучив правонаступника третьої особи у справі без винесення відповідної ухвали.

Статтею 25 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку правонаступник замінив. Про заміну або про відмову заміни сторони чи третьої особи її правонаступником господарський суд виносить ухвалу.

Вирішуючи питання правонаступництва, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що відповідно до частини четвертої зазначеної статті про заміну або про відмову заміни сторони чи третьої особи її правонаступником господарський суд виносить ухвалу, а не постанову.

Крім того, як вбачається з резолютивної частини оскаржуваної постанови, суд постановив замінити третю особу - Міністерство промислової політики України (м. Київ, вул. Сурікова, 3) її правонаступником - Міністерством економічного розвитку і торгівлі України (м. Київ, вул. Грушевського, 12/2), яке не було повідомлено належним чином про час і місце розгляду апеляційної скарги у суді апеляційної інстанції. Вказані юридичні особи знаходяться за різними адресами. Доказів належного повідомлення Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, як правонаступника третьої особи у справі, про час і місце засідання суду матеріали справи не містять.

Суд апеляційної інстанції не вжив заходів щодо забезпечення правонаступнику третьої особи у справі - Міністерству економічного розвитку і торгівлі України рівних із сторонами процесуальних прав та не вирішив питання про відкладення розгляду даної справи в межах передбаченого статтею 69 Господарського процесуального кодексу України строку та повідомлення третьої особи у справі про час і місце засідання суду за її новою адресою.

З метою всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суду необхідно було надати цій особі можливість брати участь в судових засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання, давати усні та письмові пояснення суду, наводити свої доводи і міркування з усіх питань, що виникають у ході судового процесу.

Наведене дає підстави вважати, що дану справу було розглянуто апеляційним господарським судом за відсутності третьої особи - Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, не повідомленої належним чином про час і місце засідання суду, що в силу пункту 2 частини другої статті 11110 Господарського процесуального кодексу України, є в будь-якому випадку підставою для скасування постанови апеляційного господарського суду.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Як вбачається з тексту оскаржуваної постанови, підставою для скасування ухвали суду місцевого господарського суду, якою відмовлено у задоволенні заяви позивача про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, став висновок суду апеляційної інстанції про те, що визнання у судовому порядку протиправним та нечинним рішення, оформленого протоколом про Державного агентства України з управління державними корпоративними правами та майном, оформлене протоколом наради від 19.10.2012 про надання згоди на продовження договору оренди вказаного цілісного майнового комплексу, є істотною для розгляду даної справи обставиною (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Зробивши вказаний висновок суд не навів жодних висновків щодо незастосування пункту 10.6 договору оренди до даних правовідносин, який передбачає, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору за 1 (один) місяць до закінчення строку його чинності, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження цього договору.

Зі змісту статей 759, 763 і 764 Цивільного кодексу України, частини другої статті 291 Господарського кодексу України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець.

Статтею 285 Господарського кодексу України, статтею 777 Цивільного кодексу України, частиною третьою статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено наявність у орендаря передбаченого переважного права, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий строк, якому відповідає обов'язок орендодавця щодо укладення такого договору, є підставою для обов'язкового укладення відповідного договору оренди згідно із законом за наявності обставин, зазначених у відповідних законодавчих приписах.

Постанова апеляційної інстанції не містить жодних висновків щодо незастосування зазначених правових норм до спірних правовідносин.

В той же час, суд першої інстанції в своїй ухвалі зазначив про те, що місцевий господарський суд, ухвалюючи рішення, про перегляд якого було подано заяву, керувався не лише протоколом наради від 19.10.2012 про надання згоди на продовження договору оренди цілісного майнового комплексу, а і нормами діючого на той час законодавства. Суд апеляційної інстанції зазначеним обставинам оцінки не надав. Відподних висновків з цього приводу текст оскаржуваної постанови не містить.

За таких обставин, у колегії суддів відсутні підстави визнати постанову суду апеляційної інстанції такою, що повністю відповідає вимогам законодавства.

Відповідно до пунктів 1, 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" № 6 від 23.03.2012 (із змінами і доповненнями) рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення має бути викладено чітко, зрозуміло, грамотно (тобто не містити граматичних і стилістичних помилок, виправлень). Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого:

- чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються;

- чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин;

- яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскаржувана постанова таким вимогам не відповідає.

Відповідно до пункту 3 статті 1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 11.03.2015 у справі № 5023/3722/12 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до Харківського апеляційного господарського суду для здійснення апеляційного провадження.

Головуючий суддя В.А. Корсак

С у д д і М.В. Данилова

Т.Б. Данилова