РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2015Справа №910/12467/15

За позовом Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз»

до Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк»

про стягнення 60 397,43 грн

Суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача: Стецун І.В. - представник за довіреністю № 4 від 02.01.15

від відповідача: Любар-Пурлінська Т.М. - представник за довіреністю № 143/03 від 05.06.2015

В судовому засіданні 24.06.2015 в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду м. Києва передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» до Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» про стягнення 60 397,43 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між сторонами було укладено договори про прийом та переказ платежів від населення № 30КПЗ від 30.10.2010 р., відповідно до яких клієнт доручає, а банк зобов'язується шляхом приймання через касу банку, його філії та відділення готівкових грошових коштів у національній валюті, здійснювати прийом платежів від фізичних осіб (платників) за спожитий природній газ на користь клієнта із подальшим перерахування на поточний рахунок клієнта, відкритий у ВАТ «Ощадбанк». За доводами позивача, відповідачем було порушено договірні зобов'язання щодо перерахунку отриманих коштів від населення на поточний рахунок позивача, зокрема: за період з 19.02.2014 р. по 25.02.2014 р. споживачами через установи банку (відповідача) на рахунок клієнта (позивача) були сплачені грошові кошти за спожитий природній газ, які в подальшому відповідачем не були перераховані на поточний рахунок позивача, а саме: у Звенигородському районі на загальну суму 44 715,33 грн та у Корсунь-Шевченківському районі на загальну суму 15 681,90 грн, всього на суму - 60 397,43 грн. з метою досудового врегулювання спору позивачем направлялися на адресу вимоги № 79 від 06.03.2014, № 952/10-29 від 28.03.2014 та № 951/10-29 від 28.03.2014. Однак відповіді на вказані вимоги так і не надходило від відповідача. Також позивач зазначає, що в межах закону «про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавчою дирекцією Фонду гарантування ПАТ «Черкасигаз» не було включено в реєстр акцептованих кредиторів, з посиланням на те що позивач не підпадає до категорії кредиторів, оскільки грошові кошти, перераховані платниками, належать на праві власності фізичних осіб (платників) а не відповідача. Позивач вважає дії відповідач не правомірними, оскільки кошти від платників були прийняті банком до запровадження тимчасової адміністрації, а тому просить суд стягнути з відповідача в судовому порядку грошові кошти у сумі 60 397,43 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 19.05.2015 порушено провадження у справі № 910/12467/15 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні 10.06.2015.

У судове засідання, призначене на 10.06.2015, з'явилися представник сторін. Представник позивача на виконання вимог ухвали суду надала документи для долучення до матеріалів справи, позовні вимоги підтримала.

Представник відповідача надала відзив на позовну заяву, відповідно до якої проти позову заперечувала з наступних підстав. Так, за доводами відповідача, на підставі постанови Правління Національного банку України від 28 лютого 2014 року №107 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до категорії неплатоспроможних» Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 28.02.2014 прийнято рішення № 9 про виведення з ринку та запровадити в ньому тимчасову адміністрацію з 03.03.2014 по 02.06.2014. Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 10.06.2014 № 339 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 11.06.2014 № 45 про початок здійснення процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк». Як зазначає відповідач, позивач звертався до уповноваженої особи Фонду з вимогою про включення його до реєстру кредиторів, проте йому було відмовлено у зв'язку з тим, що кредиторами АТ «Брокбізнесбанк» є платники коштів, так як їх кошти з технічних причин не були своєчасно перераховані банком. Відтак, за твердженням відповідача, ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» не може бути позивачем, а тому просить суд відмовити у позові повністю.

У судовому засіданні 10.06.2015 оголошувалась перерва до 24.06.2015.

У судовому засіданні 24.06.2015 представник позивача надала додаткові докази по справі, зазначила, що позивач направляв заяву про визнання кредитором № 1775/29 від 24.06.2014 р., проте відповідачем в порушення вимог чинного законодавства не було акцептовано заяву позивача та не було надано відмови, які б надали змогу позивачеві звернутися за захистом порушеного права. А відтак позивач просив суд задовольнити позовні вимоги повністю.

Представник відповідача надала додаткові пояснення по суті спору, в яких зазначила, що відповідно до п. 1.30. Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку , затвердженого Рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 № 2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.09.2012 р. за № 1581/21893, у разі якщо до запровадження тимчасової адміністрації в банку особа зі свого рахунку, відкритого в банку, здійснила переказ коштів за комунальні послуги або будь-які інші платежі, однак кошти не надійшли одержувачу платежу і знаходяться на транзитних рахунках у банку, уповноважена особа Фонду на тимчасову адміністрацію повертає такі кошти на рахунок відправника, з якого були здійснені платежі. Якщо рахунок відкрито на ім'я фізичної особи, то ці кошти підпадають під гарантію за вкладом і виплачуються в межах суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. У разі здійснення платежу зі свого рахунку юридичною особою або фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності задоволення таких вимог здійснюється у сьому чергу, визначену частиною першою статті 52 Закону, у порядку здійснення ліквідаційної процедури. У разі здійснення переказу коштів без відкриття рахунку фізичною особою кошти повертаються у шосту чергу, визначену частиною першою статті 52 Закону, у порядку здійснення ліквідаційної процедури, а у разі передачі таких коштів приймаючому банку або продажу неплатоспроможного банку в цілому - кошти повертаються таким банком у порядку, передбаченому законодавством щодо здійснення банківських операцій. Відтак, за доводами відповідача саме фізичні особи повинні були звертатися до Фонду гарантування щодо визнання їх кредиторами у порядку та у строки визначені ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», про що було повідомлено позивача.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

30 грудня 2010 року між Корсунь-Шевченківським управлінням по експлуатації газового господарства ВАТ «Черкасигаз», що входить до складу Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» (надалі - позивач, клієнт) та Черкаською філією АТ «Брокбізнесбанк» (надалі - відповідача. Банк) було укладено договір № 30КПК-2010 про прийом та переказ платежів від населення. Також 30 грудня 2010 року між Звенигородським управлінням по експлуатації газового господарства ВАТ «Черкасигаз», що входить до складу Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» (надалі - позивач, клієнт) та Черкаською філією АТ «Брокбізнесбанк» (надалі - відповідача. Банк) було укладено договір № 30КПК-2010 про прийом та переказ платежів від населення.

Відповідно до п.1.1. договорів клієнт доручає, а банк зобов'язується зобов'язується шляхом приймання через касу банку, його філії та відділення готівкових грошових коштів у національній валюті, здійснювати прийом платежів від фізичних осіб (платників) за спожитий природній газ на користь клієнта із подальшим перерахування на поточний рахунок клієнта, відкритий у ВАТ «Ощадбанк».

Згідно з п. 2.1. договорів банк здійснює прийом платежів, вказаних у п. 1.1. цього договору, в усіх установах банку у робочі дні протягом операційного часу.

В строк не пізніше 3-х банківських днів після здійснення платником платежу на користь клієнта, банк перераховує грошові кошти клієнта на його поточний рахунок у відповідності з його банківськими реквізитами, зазначеними в п.1.1. цього договору (п. 2.4. договорів).

Відповідно до умов п. 7.3. договорів вказані договори набувають чинності з моменту підписання сторонами і діють протягом одного року. Якщо за цей термін жодна з сторін не ініціює його розірвання, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих умовах.

За доводами позивача, відповідачем було порушено договірні зобов'язання щодо перерахунку отриманих коштів від населення на поточний рахунок позивача. Зокрема: за період з 19.02.2014 р. по 25.02.2014 р. споживачами через установи банку (відповідача) на рахунок клієнта (позивача) були сплачені грошові кошти за спожитий природній газ, які в подальшому відповідачем не були перераховані на поточний рахунок позивача, а саме: у Звенигородському районі на загальну суму 44 715,33 грн та у Корсунь-Шевченківському районі на загальну суму 15 681,90 грн, всього на суму - 60 397,43 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивачем направлялися на адресу вимоги № 79 від 06.03.2014, № 952/10-29 від 28.03.2014 та № 951/10-29 від 28.03.2014. Однак відповіді на вказані вимоги так і не надходило від відповідача.

Крім цього, позивач зазначає, що в межах закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавчою дирекцією Фонду гарантування ПАТ «Черкасигаз» не було включено в реєстр акцептованих кредиторів, з посиланням на те що позивач не підпадає до категорії кредиторів, оскільки грошові кошти, перераховані платниками, належать на праві власності фізичних осіб (платників) а не відповідача. Позивач вважає дії відповідач не правомірними, оскільки кошти від платників були прийняті банком до запровадження тимчасової адміністрації, а тому просить суд стягнути з відповідача в судовому порядку грошові кошти у сумі 60 397,43 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Судом встановлено, що Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 28.02.2014 прийнято рішення № 9 про виведення з ринку та здійснення тимчасової адміністрації, відповідно до якого на підставі постанови Правління Національного банку України від 28 лютого 2014 року №107 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до категорії неплатоспроможних», керуючись пунктом 2 частини 5 статті 12 та статтею 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вирішила розпочати процедуру виведення Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» з ринку та запровадити в ньому тимчасову адміністрацію з 03.03.2014 по 02.06.2014.

Крім того, відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 10.06.2014 № 339 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 11.06.2014 № 45 про початок здійснення процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк».

У відповідності до частини 1 статті 1074 Цивільного кодексу України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Частинами 1 та 3 статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що ліквідація банку з ініціативи власників здійснюється в порядку, передбаченому законодавством про ліквідацію юридичних осіб, у разі якщо Національний банк України після отримання рішення власників про ліквідацію банку не виявив ознак, за якими цей банк може бути віднесено до категорії проблемного або неплатоспроможного. Якщо банк, який ліквідується за ініціативою власників, віднесено Національним банком України до категорії проблемних або неплатоспроможних, Національний банк України та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб вживають щодо нього заходи, передбачені цим Законом та Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Нормами статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" врегульовані наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Так, відповідно до пункту 1 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Судом враховано, що пунктом 1 частини 6 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Пунктом 16 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Відтак, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Виходячи зі суті (змісту) та згідно з частиною 2 статті 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Нормами статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" врегульовані наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Крім того, виходячи зі змісту статей 39, 40, 49, 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації складається план врегулювання (рішення Фонду, що визначає спосіб, економічне обґрунтування, строки та умови виведення неплатоспроможного банку з ринку) у якому визначаються заходи щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку в один із способів передбачених у частині 2 статі 39 даного Закону. Фонд складає реєстр активів і зобов'язань, які підлягають відчуженню. Під час відчуження зобов'язань Фонд має забезпечити неупереджене ставлення до всіх кредиторів неплатоспроможного банку, дотримуючись черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону, при цьому зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом, мають найвищий пріоритет і не можуть бути відчужені частково. Під час ліквідації банку уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури. Кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у черговості передбаченій статтею 52 даного Закону. Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги. Таким чином, після запровадження у банку тимчасової адміністрації (з метою виведення цього банку з ринку) та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону, та виходячи з того, що найвищий пріоритет мають зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Відомості про ліквідацію банку опубліковано в газетах "Урядовий кур'єр" № 106 (5235) від 14.06.2014 року та "Голос України" № 113 (5863) від 14.06.2014 року.

Частиною 5 статті 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

Вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури (частини 2 та 3 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів").

Положеннями статті 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено повноваження уповноваженої особи Фонду, зокрема, відповідно до пункту 4 частини 1 вказаної статті, уповноважена особа Фонду з дня свого призначення здійснює такі повноваження складає реєстр акцептованих вимог кредиторів та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи:

1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення;

2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів;

3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду (частина 1 та 2 статті 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Частиною 4 вказаною вище статті передбачено, що будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.

Отже, з огляду на зазначене вище, та враховуючи прийняте рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» задоволення вимог кредиторів банку, здійснюється виключно у межах процедури ліквідації банку та у порядку передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відкликання Національним банком України на момент вирішення спору банківської ліцензії відповідача та ініціювання процедури його ліквідації як юридичної особи, зумовило для позивача настання відповідних правових наслідків, зокрема, виникнення спеціальної процедури пред'явлення майнових вимог до банку та їх задоволення в порядку та черговості, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", при цьому задоволення вимог окремого кредитора-юридичної особи, заявлених поза межами ліквідаційної процедури банку, не допускається, оскільки в такому випадку активи з банку виводяться, а заборгованість третіх осіб перед банком збільшується, що порушує принцип пріоритетності зобов'язань неплатоспроможного банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Як вбачається з матеріалів справи позивач звертався до ліквідатора ПАТ «Брокбізнесбанк» із заявою про визнання кредитором № 1775/29 від 24.06.2014 р., однак за доводами сторін вказана заява не була акцептована.

Крім цього, суд зазначає, що позивачем не надано суду доказів щодо оскарження дій відповідача в частині неакцептування вимог кредитора.

Згідно з частиною 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, з огляду на вищезазначене, позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 25.06.2015 р.

Суддя Л.Г. Пукшин