РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2015Справа №910/14332/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Корона-2000»

до 1. Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного

управління юстиції у місті Києві

2. Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві

про стягнення 31 663,05 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Ялі К.А. - по дов. № б/н від 15.05.2012

від відповідача-1 не з'явився

від відповідача-2 не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Корона-2000» до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві та Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про стягнення суми завданої шкоди в розмірі 31 663,05 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що постановою державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у м місті Києві № 45944183 від 29.12.2014 відкрите виконавче провадження з примусового виконання постанови ВДВС Дніпровського РУЮ у місті Києві № 20989413 від 25.12.2014 про стягнення з ТОВ «Корона 2000» виконавчого збору у сумі 31 663,05 грн. На виконання постанови на підставі платіжної вимоги 3029/14/1 від 23.03.2015 ПАТ «Діамантбанк» була списана з рахунку позивача сума у розмірі 31 663,05 грн., що підтверджується банківською випискою від 26.03.2015. Однак, постановою окружного адміністративного суду м. Києва 26.02.2015 було визнано протиправною та скасовано постанову ВДВС Дніпровського РУЮ у місті Києві № 20989413 від 25.12.2014, тобто скасовано виконавчий документ на підставі якого відповідачем-1 винесено постанову № 45944183 від 29.12.2014 та стягнуто суму виконавчого збору. Отже встановлено факт неправомірності стягнення виконавчого збору з позивача та відсутність правових підстав для такого стягнення. Діями відповідача-1 позивачу завдано майнової шкоди, яка полягає в тому що з рахунку позивача без належних правових підстав було стягнуто кошти в сумі 31 663,05 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.06.2015 порушено провадження у справі № 910/14332/15 та призначено справу до розгляду на 23.06.2015.

Позивач в судовому засіданні 23.06.2015 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач-1 в судове засідання 23.06.2015 не з'явився, письмовий відзив на позов не подав, вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 08.06.2015 не виконав.

Відповідач-1 належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, оскільки

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України ухвалу від 08.06.2015 було надіслано відповідачу-1 рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, а саме : м. Київ, вул. Краківська, 20, яка згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 22.06.2015 є місцезнаходженням відповідача.

Відповідач-1 ухвалу від 08.06.2015, надіслану за вказаною вище адресою отримав 15.06.2015, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідач-2 в судове засідання 23.06.2015 не з'явився, письмовий відзив на позов не подав, вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 08.06.2015 не виконав.

Відповідач-2 належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, оскільки

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України ухвалу від 08.06.2015 було надіслано відповідачу-2 рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, а саме : м. Київ, вул. Терещенківська, 11-А, яка згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 22.06.2015 є місцезнаходженням відповідача.

Відповідач-2 ухвалу від 08.06.2015, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 15.06.2015, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

Про поважні причини неявки в судове засідання повноважних представників відповідачів суд не повідомлений. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідачів не надходило.

Суд приходить до висновку, що наявних в матеріалах справи документів достатньо для вирішення справи по суті без участі представників відповідачів.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 23.06.2015, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

25.12.2014 державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управлінню юстиції у місті Києві при примусовому виконанні виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу № 2136 від 11.08.2010 винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору ВП № 20989413, відповідно до якої стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Корона-2000» виконавчого збору в розмірі 31 663,05 грн.

Згідно з п. 7. ч. 2 ст. 17 Закону відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, як постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

Відповідно до п. 4.16.6 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 74/5 від 15.12.1999 (далі - Інструкція), виділення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме виконавче провадження допускається в разі винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, щодо якого було винесено постанову про стягнення виконавчого збору.

29.12.2014 державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управлінню юстиції у місті Києві було відкрито виконавче провадження з примусового виконання постанови № ВП № 20989413 від 25.12.2014 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Корона-2000» заборгованості у розмірі 31 663,05 грн., про що винесено відповідну постанову за ВП № 45944183.

Матеріали справи свідчать, що на підставі постанови ВП № 20989413 від 25.12.2014 згідно платіжної вимоги № 3029/14/1 від 23.03.2015 було списано з рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Корона-2000» кошти в розмірі 31 663,05 грн.

Спір виник внаслідок того, що відповідачем-1 завдано позивачу шкоди в розмірі 31 663,05 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно та повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішень у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

З матеріалів справи вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Корона-2000» зверталось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві про визнання протиправними дій відповідача із прийняття 2512.2014 постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 31 663,05 грн. В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що відповідачем не вчинено жодних дій із примусового виконання виконавчого документа, а тому відсутні правові підстави для стягнення виконавчого збору.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.02.2015 у справі № 826/1068/15 визнано протиправною та скасовано постанову про стягнення виконавчого збору, прийняту 25.12.2014 Відділом державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві у виконавчому провадженні ВП № 20989413.

Вказаною вище постановою суду встановлено, що всупереч нормам Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві не було надано доказів вчинення ним дій щодо примусового виконання виконавчого напису № 2136 від 11.08.2010, суд прийшов до висновку про протиправність стягнення з позивача виконавчого збору.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 Цивільного кодексу необхідно довести такі факти:

а) Неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії.

б) Наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, що коментується, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі (мова йдеться про реальну шкоду та упущену вигоду - див. коментар до ст. 22 ЦК України).

в) Причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

г) Вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Тобто, підставою для виникнення цивільно-правової відповідальності є наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв'язок між ними та наявність вини заподіювача шкоди.

Відповідно до ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі ст. 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Незаконними діяннями органів державної влади, органів влади Автономної республіки Крим, органів місцевого самоврядування є діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції вищезазначених органів. Незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена.

Протиправність Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору встановлена в судовому порядку.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення (протиправність поведінки, шкода, причинний зв'язок між ними, вина заподіювача шкоди) для застосування такої міри деліктної відповідальності, як відшкодування шкоди.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.2003 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» при розгляді позовів фізичних і юридичних осіб про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної діями (бездіяльністю) державного виконавця, суди повинні виходити з положень ст. 11 Закону № 202/98-ВР, ст. 86 Закону № 606-XIV і враховувати, що в таких справах відповідачами можуть бути відповідні відділи державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державного казначейства України.

Згідно з п. 12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» у розгляді позовів про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної діями (бездіяльністю) державного виконавця, суди повинні виходити з положень статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», статті 87 Закону України «Про виконавче провадження», статті 1174 Цивільного кодексу України, маючи на увазі, що в таких випадках відповідачами можуть бути відповідні органи Державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державної казначейської служби України, і враховуючи викладене в роз'ясненні президії Вищого арбітражного суду України від 01.04.1994 № 02-5/215 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди» (в редакції роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.12.2007 № 04-5/239), зокрема в пункті 9 цього роз'яснення.

Відповідно до п. 11 рекомендацій Президії Вищого господарського суду України від 29.12.2007 № 04-5/239 «Про внесення змін та доповнень до роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України від 01.04.1994 № 02-5/215 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди» у розгляді позовів про відшкодування шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій державних виконавців при виконанні судового рішення, слід враховувати, що згідно зі статтею 85 Закону України «Про виконавче провадження» на дії (бездіяльність) державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби або відмову від вчинення ними дій може бути подано скаргу до начальника відповідного органу державної виконавчої служби або до відповідного суду. Отже, факт неправомірності дій державного виконавця або інших посадових осіб державної виконавчої служби на момент розгляду господарським судом спору про відшкодування шкоди повинен вже бути встановлений відповідними засобами доказування.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, завдана державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Суд погоджується з розміром заявленої в позові до відшкодування шкоди, яка полягає в розмірі суми коштів, що були списані з рахунку позивача на підставі постанови, яка в судовому порядку визнана протиправною та скасована.

Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача-1 шкоди в розмірі 31 663,05 грн.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Корона 2000» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача-1 на користь позивача.

Керуючись ст. 49, ст.ст.82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві (02094, м. Київ, вул. Краківська, 20, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Корона-2000» (02094, м. Київ, вул. Червоноткацька, 27-А, ) 31 663 (тридцять одна тисяча шістсот шістдесят три) грн. 05 коп. шкоди, 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 30.06.2015.

СуддяВ.В. Сівакова