ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19.06.2015 Справа № 920/615/15

За позовом: Військового прокурора Сумського гарнізону в інтересах держави в особі Казенного підприємства «Шосткинського казенного заводу «Імпульс», м. Шостка Сумської області

до відповідача: Казенного підприємства «Шосткинський казенний завод «Зірка», м.Шостка Сумської області

про стягнення 3 364 928 грн. 76 коп.

Суддя В.Л.Котельницька

Представники сторін:

від позивача - О.Г.Тесленко (довіреність № 1/2015-Д від 05.01.2015)

від відповідача - не прибув

прокурор - не прибув

За участю секретаря судового засідання - Ю.О.Зері

Суть спору: прокурор в інтересах держави в особі позивача звернувся до господарського суду з позовною заявою, відповідно до якої просить суд зобов'язати відповідача виконати умови договору щодо повернення позивачу фінансової допомоги за договором позики від 26.04.2013 в сумі 2 380 000 грн. 00 коп.; стягнути з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 267081 грн. 64 коп., 3% річних у розмірі 65727 грн. 12 коп., 652120 грн. 00 коп. інфляційних витрат.

Відповідач у поданому до суду відзиві позов визнає, однак, посилаючись на тяжке фінансове становище підприємства, просить суд зменшити у відповідності до ст. 83 Господарського процесуального кодексу України суму пені.

Присутній в судовому засіданні представник позивача пояснив, що при стягненні з відповідача сум штрафних санкцій покладається на розсуд суду.

Представник відповідача без повідомлення причин в судове засідання не прибув.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України суд вважає за можливе розглядати справу за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши подані докази, суд

ВСТАНОВИВ:

26.04.2013 між Казенним підприємством «Шосткинський казенний завод «Імпульс» (позикодавець) та Казенним підприємством «Шосткинський казенний завод «Зірка» (позичальник) укладено договір позики за № 1.

Відповідно до п. 1.1. договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, позикодавець (позивач) надає позичальнику (відповідачу) у якості поворотної фінансової допомоги грошові кошти в розмірі та порядку, встановленому договором, а позичальник зобов'язується повернути їх позикодавцю в строк та порядку, встановлений цим договором.

Відповідно до п. 2.1 Договору позика становить 2000000,00 грн.

Пунктом 1 Додаткової угоди №2 від 03.04.2014 сума позики за вказаним договором була змінена та становила 2 380 000, 00 грн.

Позивач виконав свої зобов'язання за укладеним договором, перерахувавши на рахунок відповідача поворотну фінансову допомогу платіжним дорученням №205 від 29.04.2013 суму 2000000,00 грн. та платіжним дорученням №1210 від 03.04.2014 суму 380000,00 грн.

Відповідно до п.1 Додаткового договору № 1 від 23.10.2013 до договору №1 від 26.04.2013 були внесені зміни, а саме: п. 4.1 основного договору викладений у новій редакції: «Сума позики підлягає поверненню шляхом перерахування коштів у безготівковій формі позичальником на поточний рахунок позикодавця в строк до двадцять четвертого квітня дві тисячі чотирнадцятого року. Сторони можуть домовитися і укласти договір (або додатковий договір до Договору) про припинення зобов'язання з повернення позики зарахуванням зустрічних однорідних вимог.».

Як вбачається з матеріалів справи, 27.05.2014 з метою досудового врегулювання спору позивач направив відповідачу претензію № 11/08-4/125 з вимогою виконати взяті на себе за договором позики зобов'язання.

26.06.2014 позивач отримав відзив на претензію № 1064/юр, в якому відповідач в повному обсязі визнав суму боргу та пояснив невиконання своїх зобов'язань тяжким фінансовим становищем.

10.04.2015 позивач звернувся до господарського суду з відповідним позовом про стягнення вищезазначеної заборгованості у примусовому порядку.

Загальні умови виконання господарських зобов'язань визначені ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного Кодексу України, згідно з якими суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 1 та ч. 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За змістом ст.ст. 599, 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, яке припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено в ході судового розгляду справи, відповідач у добровільному порядку суму фінансової поворотної допомоги позивачу не повернув, факт існування заборгованості визнав, у зв'язку з чим суд задовольняє вимоги прокурора та позивача в частині стягнення суми основної заборгованості у повному обсязі.

Крім суми основного боргу, прокурор просив стягнути з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 267081 грн. 64 коп., 3% річних у розмірі 65727 грн. 12 коп., 652120 грн. 00 коп. інфляційних витрат.

Відповідно до статті 229 ГК України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Згідно ч. 2 ст.193 Господарського кодексу України порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених Кодексом, законами або договором.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, зокрема сплата неустойки (штраф, пеня).

В порушення умов укладеного договору, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконував, фінансову допомогу (позику) у розмірі 2380000,00 грн. у визначений строк не повернув.

Відповідно до п. 5.2. договору за несвоєчасне повернення позики позичальник сплачує позикодавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за весь період прострочення.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України, під пенею розуміється грошова сума, яка встановлюється у відсотковому відношенні до простроченої суми за кожен день прострочення виконання грошового зобов'язання.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором, або законом.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість вимог прокурора в іншій частині позову та наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Проте, відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до п. 3.17.4 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України.

Беручи до уваги викладене, враховуючи баланс інтересів сторін, активну позицію відповідача в даному спорі, адекватність обсягу і міри відповідальності відповідача за допущене прострочення, фінансове становище відповідача, суд вважає за доцільне скористатися правом, наданим п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, та зменшити загальний розмір пені, що підлягає стягненню до 1000,00 грн. В іншій частині суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України суд покладає на відповідача витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 43, 33, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Казенного підприємства «Шосткинський казенний завод «Зірка» (41100, Сумська область, м. Шостка, вул. Леніна, 36; ) на користь Казенного підприємства «Шосткинський Казенний завод «Імпульс» (41100, Сумська область, м. Шостка, вул. Куйбишева, 41; код ЄДРПОУ 14314 грн. 00 коп. боргу, 1000 грн. 00 коп. пені, 65727 грн. 12 коп. - суму 3% річних, 652120 грн. 00 коп. інфляційних втрат.

3. Стягнути з Казенного підприємства «Шосткинський казенний завод «Зірка» (41100, Сумська область, м. Шостка, вул. Леніна, 36; ) в доход Державного бюджету (р/р 3002, отримувач УДК у м. Суми (м. Суми), 22030001, МФО 837013, ) 67298 грн. 58 коп. судового збору.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 24.06.2015.

Суддя В.Л.Котельницька