ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2015 р.Справа № 915/1539/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Журавльова О.О.,

суддів: Савицького Я.Ф., Гладишевої Т.Я.

при секретарі судового засідання Будному О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

від третьої особи: не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Авіс-Фарма

на рішення господарського суду Миколаївської області від 16 квітня 2015 року

у справі №915/1539/14

за позовом Публічного акціонерного товариства Банк Київська Русь

до Товариства з обмеженою відповідальністю Авіс-Фарма

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_1 акціонерного товариства Альба Україна

про стягнення 187304,88 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

ПАТ Банк Київська Русь звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовом про стягнення з ТОВ Авіс-Фарма, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, 127298,87 грн. основного боргу, 10851,21 грн. пені, 3327,21 грн. 3% річних та 45827,59 грн. інфляційних нарахувань.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 16 квітня 2015 року у справі №915/1539/14 (суддя Бездоля Д.О.) позов ПАТ Банк Київська Русь задоволено частково: з відповідача на користь позивача стягнуто 122943,66 грн. основного боргу, 10801,49 грн. пені, 3213,38 грн. 3% річних, 44232,86 грн. інфляційних нарахувань та 2678,93 грн. судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Приймаючи рішення, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що відповідачем, в порушення приписів чинного законодавства України та договору, зобовязання щодо оплати вартості отриманого від позивача товару не виконані, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість перед позивачем. При цьому, місцевим господарським судом було надано власний розрахунок пені, відсотків річних та втрат від інфляції.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням місцевого господарського суду, відповідач (ТОВ Авіс-Фарма) звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ Банк Київська Русь у повному обсязі, з посиланням при цьому на незаконність, необґрунтованість оскаржуваного рішення та не повне зясування обставин справи, з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Представник позивача (ПАТ Банк Київська Русь) у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, про що свідчить відповідне поштове повідомлення від 26.05.2015р. Окрім того, на електронну поштову скриньку Одеського апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги за відсутністю представника позивача.

Представник відповідача (ТОВ Авіс-Фарма) у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, про що свідчить відповідне поштове повідомлення від 26.05.2015р.

Представник третьої особи (ПАТ Альба Україна) у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, про що свідчить відповідне поштове повідомлення від 26.05.2015р.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд визнав за можливе розглянути апеляційну скаргу ТОВ Авіс-Фарма за відсутністю представників сторін та третьої особи у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права, апеляційний господарський суд дійшов до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 13.01.2014 між ПАТ Альба Україна (третя особа, продавець) та ТОВ Авіс-Фарма (відповідач, покупець) було укладено договір купівлі-продажу № 1110 (надалі договір купівлі-продажу), за яким продавець зобовязався передавати (поставляти) лікарські засоби і вироби медичного призначення (надалі - товар) у власність покупця, а останній, в свою чергу, зобовязався прийняти цей товар та сплатити за нього грошові кошти відповідно до умов цього договору.

Відповідно до п. 2.3 договору купівлі-продажу кожна товарна партія формується шляхом узгодження замовлення. Узгодження замовлення відбувається шляхом погодження наступних даних щодо поставки: асортимент, кількість, ціна, місце поставки, термін поставки. Узгодження замовлення відбувається шляхом обміну інформації за телефоном, факсимільним звязком, електронним звязком чи за допомогою інших засобів звязку. Підтвердження виконання замовлення третьою особою є підписання видаткової накладної відповідачем при прийомці-передачі партії товару.

За п. 2.4 договору купівлі-продажу ціни за одиницю товару, а також загальна сума товарної партії, визначаються відповідно до відпускних цін продавця та згідно з узгодженим контрагентами замовленням і зазначаються у видаткових накладних.

Згідно з п. 5.1 договору купівлі-продажу покупець проводить оплату товару у формі безготівкового розрахунку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця.

Пунктами 5.2, 5.4 договору купівлі-продажу сторони погодили, що оплата кожної товарної партії проводиться у повному обсязі на умовах, що вказуються у видатковій накладній на поставку товарної партії. У розрахункових документах відповідач повинен вказувати номер та дату видаткової накладної згідно з якою здійснюється сплата за поставлений товар та номер і дату даного договору.

Приписами п.5.5 договору купівлі-продажу встановлено, що у разі невиконання вимог пункту 5.4. цього договору, сторони домовилися, що оплата поставленого товару проводиться відповідно до послідовного порядку його оплати, тобто першою оплачується та накладна, строк якої наступив першою. У разі, якщо при здійсненні оплати за поставлений товар в розрахункових документах буде вказаний номер та дата накладної, яка вже оплачена, або вказаний не вірний номер та(чи) дата накладної та(чи) номер та дата договору якого не існує, або помилково вказаний відповідачем, вважається, що оплата здійснена за наступну не оплачену поставку. У випадку, якщо сума оплати по неоплаченій накладній перевищує суму поставки по такій накладній залишкові кошти зараховуються в рахунок наступної не оплаченої поставки.

Відповідно до п. 6.1 договору купівлі-продажу товар вважається переданим продавцем і прийнятим покупцем по кількості та асортименту в момент підписання сторонами видаткової накладної на товарну партію.

Пунктом 6.2 договору купівлі-продажу право власності на товар переходить від продавця до покупця з моменту підписання покупцем видаткових накладних.

За п. 6.3 договору купівлі-продажу продавець передає товар покупцю при умові наявності у останнього належним чином оформлених документів на право отримання товару.

Згідно з п. 7.2. договору купівлі-продажу у випадку порушення покупцем п. 5.2. договору, він виплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на день розрахунку за кожний день заборгованості.

Відповідно до п. 10.1 договору купівлі-продажу зміни та доповнення до договору вносяться за спільною згодою контрагентів та оформлюються як додаток до нього за підписами обох сторін.

Згідно з п. 10.2 договору купівлі-продажу договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2014 року, але у будь-якому випадку до повного виконання своїх зобовязань та взаєморозрахунків. У випадку, якщо жодна із сторін не заявить про свій намір розірвати або змінити договір за 1 місяць до його закінчення, даний договір вважається пролонгованим на наступний і кожний наступний календарний рік.

Додатковою угодою від 13.01.2014р. до договору купівлі-продажу (а.с. 12, т.1) сторони встановили, зокрема, зразок відтиску печатки покупця, якою матеріально відповідальна особа завірятиме на супровідних документах (накладній, тощо) свій підпис про одержання товару.

На виконання умов договору купівлі-продажу, продавець протягом періоду з 26.03.2014 по 19.04.2014 (включно) поставив відповідачу товар вартістю 127918,20 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними (т.1, а.с. 21-125). Вказані видаткові накладні в графі "одержав" містять підпис особи, на яку проставлена печатка (штамп) відповідача, який відповідає зразку, що завіряє підпис про одержання товару згідно з додатковою угодою від 13.01.2014 до договору.

Окрім того, факт поставки спірного товару підтверджується волевиявленням відповідача в частині часткової оплати поставленого товару за вказаними накладними на суму 4974,54 грн., наступним чином:

26.03.2014 1576,35 грн. по накладній від 26.03.2014 № 40918163;

27.03.2014 1684,49 грн. по накладній від 27.03.2014 № 40932812;

31.03.2014 1713,70 грн. по накладній від 29.03.2014 № 40971243, що підтверджується платіжними дорученнями №№ 355/1, 363/1, 381/1 та поясненнями позивача.

Таким чином, несплаченим залишився товар на загальну суму 122943,66 грн.

05.06.2014 між ПАТ Банк Київська Русь (позивач, новий кредитор) та ПАТ Альба Україна (третя особа, первісний кредитор) було укладено договір відступлення права вимоги № 70352-20/14-7 (надалі договір відступлення права вимоги), за умовами якого первісний кредитор відступає (продає), а новий кредитор (далі позивач) набуває (купує) за 127298,87 грн. у порядку та на умовах, визначених цим договором, право вимоги за зобовязаннями відповідача у сумі 127298,87 грн., що виникли з договору купівлі-продажу №1110 від 13.01.2014р.

Згідно з п. 3.1 договору відступлення права вимоги новий кредитор набуває (купує) право вимоги, що відступається (продається) за цим договором, після підписання сторонами цього договору.

Відповідно до п. 6.1 договору відступлення права вимоги договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін, скріплення печатками сторін та діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань за ним.

За п.п. 7.1, 7.2 договору відступлення права вимоги за цим договором позивач набуває право вимагати від відповідача належного виконання зобовязання по оплаті коштів відповідачем у сумі, яка зазначена в п. 1.1. цього договору. Крім права вимоги, позивач набуває право на стягнення з відповідача неустойки/штрафних санкцій і збитків, заподіяних невиконанням чи неналежним виконанням ним зобовязань за договором купівлі-продажу.

Про існування вказаного договору відступлення права вимоги відповідач був повідомлений позивачем та третьою особою 26.06.2014, що підтверджується відповідним повідомленням (а.с. 19, т. 1), списком поштових відправлень (а.с. 199, т. 1) та не спростовано відповідачем.

За актом приймання - передачі реєстру видаткових накладних від 06.08.2014 третя особа передала позивачу видаткові накладні за договором купівлі-продажу, у переліку яких значаться видаткові накладні, які вказані у додатку № 1 до розрахунку суми боргу станом на 05.02.2015.

Рішенням господарського суду м. Києва від 15.12.2014 у справі № 910/25096/14, залишеним без змін Постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.05.2015р., відмовлено у задоволенні позовних вимог ТОВ Авіс-Фарма про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 05.06.2014 № 70352-20/14-7, укладеного між ПАТ Банк Київська Русь та ПАТ Альба Україна.

Як стверджує позивач, відповідачем свої зобовязання щодо повної оплати вартості отриманого товару виконано не було.

Вищенаведене стало підставою для звернення ПАТ Банк Київська Русь до місцевого господарського суду з відповідним позовом.

Дослідивши матеріали та обставини справи, апеляційний господарський суд прийшов до наступних висновків.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Приписами ч.1 ст. 628 ЦК України вбачається, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ч.1, ч.7 ст. 193 ГК України, які кореспондуються з вимогами ст. 526 ЦК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобовязання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

За ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Як вже було зазначено вище, спірний договір відступлення права вимоги є дійсним та чинним, при цьому, рішенням господарського суду м. Києва від 15.12.2014 у справі № 910/25096/14, залишеним без змін Постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.05.2015р., відмовлено у задоволенні позовних вимог ТОВ Авіс-Фарма про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 05.06.2014 № 70352-20/14-7, укладеного між ПАТ Банк Київська Русь та ПАТ Альба Україна.

Окрім того, апеляційний господарський суд зауважує, що вимогами договору купівлі-продажу не передбачено заборони щодо заміни кредитора у зобовязанні.

Також матеріалами справи підтверджується та не спростовується відповідачем факт отримання останнім повідомлення про заміну сторони у зобовязанні.

Відповідач помилково ототожнює поняття внесення змін до договору із заміною кредитора, оскільки з системного аналізу глави 53 ЦК України виходить, що, під змінами до договору законодавець визначає саме зміну умов договору (предмета, місця, строків виконання тощо), при цьому, заміна кредитора у зобовязанні не тягне за собою зміни умов договору.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, зобовязання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому числі із договору.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

На підтвердження факту поставки товару позивачем надано копії видаткових накладних (а.с. 21-125, т.1.).

Відповідач вказує, що видаткові накладні, які підтверджують наявність господарської операції, а саме поставку спірного товару, стягнення вартості якого є предметом позову по даній справі, підписані невідомою особою і що з вказаних видаткових накладних не вбачається, що товар прийнято саме відповідачем.

Відповідно до п.3.4.1 Інструкції „Про порядок видачі міністерствам та іншим центральним органам виконавчої влади, підприємствам, установам, організаціям, господарським об'єднанням та громадянам дозволів на право відкриття та функціонування штемпельно-граверних майстерень, виготовлення печаток і штампів, а також порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів затвердженої наказом МВС України від 11 січня 1999р. №17 відповідальність і контроль за дотриманням порядку зберігання печаток і штампів, а також законністю користування ними покладається на керівників підприємств, установ і організацій, господарських об'єднань, суб'єктів господарської діяльності. Обов'язковому обліку підлягають печатки і штампи з повним найменуванням організацій. Порядок обліку, зберігання і використання інших видів печаток, штампів визначається відповідними відомчими інструкціями. Печатки і штампи повинні зберігатися в сейфах або металевих шафах.

При цьому, апеляційний господарський суд зазначає, що відповідачем не надано жодних доказів, в розумінні ст.ст.32-34 ГПК України, на підтвердження того, що печатка відповідача була втрачена, або мався незаконний доступ до такої печатки, окрім того, не надано також жодних доказів на підтвердження звернення відповідача до компетентних органів з приводу незаконного заволодіння печаткою відповідача третіми особами.

Таким чином, відповідач, як суб'єкт підприємницької діяльності, несе повну відповідальність за законність користування його печаткою, а також особисто відповідає за її використання, в тому числі за засвідчення видаткових накладних.

З наявних копій видаткових накладних вбачається, що всі вони скріплені печатками підприємства відповідача, при цьому, зразок відбитку печатки, якими скріплювались спірні видаткові накладні, викладений в додатковій угоді до спірного договору купівлі-продажу від 13.01.2014р. (т.1, а.с. 12).

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Статтею 1 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні передбачено, що первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частиною 2 ст. 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні встановлено перелік основних реквізитів первинних бухгалтерських документів, які є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Такими реквізитами є: назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції; одиниця виміру господарської операції; посади осіб відповідальних за здійснення господарської операції та правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що надані позивачем видаткові накладні відповідають вимогам чинного законодавства, які ставляться до документів первинного бухгалтерського обліку та засвідчують факт відповідної поставки спірного товару на загальну суму 127298,87 грн.

Апеляційний господарський суд зауважує, що відповідачем не надано жодних доказів, в розумінні ст.ст. 32-34 ГПК України, на підтвердження погашення або відсутності відповідної заборгованості у розмірі 122943,66 грн.

Згідно з ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищенаведене та норми чинного законодавства, приймаючи до уваги матеріали та обставини справи, враховуючи факт часткової оплати відповідачем отриманого товару, апеляційний господарський суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ Банк Київська Русь в частині стягнення з відповідача 122943,66 грн. основного боргу.

Щодо позовних вимог ПАТ Банк Київська Русь в частині стягнення з відповідача 10851,21 грн. пені слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобовязання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобовязаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобовязання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами. Обчислення розміру збитків здійснюється у валюті, в якій провадилися або повинні бути проведені розрахунки між сторонами, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Частиною 6 ст. 230 ГК України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Також, відповідно до ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Статтями 1, 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з п. 7.2. договору купівлі-продажу у випадку порушення покупцем п. 5.2. договору, він виплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на день розрахунку за кожний день заборгованості.

За п.п. 7.1, 7.2 договору відступлення права вимоги за цим договором позивач набуває право вимагати від відповідача належного виконання зобовязання по оплаті коштів відповідачем у сумі, яка зазначена в п. 1.1. цього договору. Крім права вимоги, позивач набуває право на стягнення з відповідача неустойки/штрафних санкцій і збитків, заподіяних невиконанням чи неналежним виконанням ним зобовязань за договором купівлі-продажу.

Дослідивши розрахунки пені, надані позивачем, апеляційний господарський суд приходить до висновку про наявність помилок у такому розрахунку та приймає розрахунок пені, наданий місцевим господарським судом, як вірний та складений відповідно до вимог чинного законодавства.

Таким чином, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для стягнення з відповідача 10851,21 грн. пені.

Щодо позовних вимог ПАТ Банк Київська Русь в частині стягнення з відповідача 3327,21 грн. 3% річних та 45827,59 грн. інфляційних нарахувань, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дослідивши розрахунки відсотків річних та втрат від інфляції, надані позивачем, апеляційний господарський суд приходить до висновку про наявність помилок в таких розрахунках та приймає розрахунки 3% річних та втрат від інфляції, надані місцевим господарським судом, як вірний та складений відповідно до вимог чинного законодавства.

Таким чином, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для стягнення з відповідача 3213,38 грн. 3% річних, 44232,86 грн. інфляційних нарахувань.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, та матеріали справи не спростовують вищенаведені висновки суду першої інстанції, апеляційний господарський суд вважає, що оскаржуване судове рішення прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи, а підстави, передбачені ст. 104 ГПК України, для його зміни чи скасування відсутні.

За таких обставин оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну Товариства з обмеженою відповідальністю Авіс-Фарма - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Миколаївської області від 16 квітня 2015 року у справі №915/1539/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Авіс-Фарма - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови підписаний 30 червня 2015 року.

Головуючий суддя Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4