УХВАЛА

про повернення позовної заяви

26.06.2015Справа № 910/16231/15

Суддя Гавриловська І.О., розглянувши

позовну заяву 1. Учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Республіканський будинок моделей взуття» Обухової Наталії Анатоліївни

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Республіканський будинок моделей взуття»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт Сервіс»

про визнання недійсним договору, визнання права власності та зобов'язання вчинити дії

УСТАНОВИЛА:

Учасник Товариства з обмеженою відповідальністю «Республіканський будинок моделей взуття» Обухова Наталія Анатоліївна та Товариство з обмеженою відповідальністю «Республіканський будинок моделей взуття» 24.06.2015 р. звернулися до Господарського суду міста Києва з позовною заявою № б/н від 23.06.2015 р. до Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт Сервіс», згідно з якою просить суд:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу нежилих приміщень, інженерно-побутового корпусу (в літ. А), загальною площею 2 091,90 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Братська, 6, укладеного 22.07.2014 р. між ТОВ «Республіканський будинок моделей взуття» та ТОВ «Еліт Сервіс», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокур О.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 1704;

- визнати за ТОВ «Республіканський будинок моделей взуття» право власності на нежилі приміщення (№ 1, 1 а, №№ 2-34, №№ 52-78, №№ 92-120, №№ 132-146, № 147) інженерно-побутового корпусу (в літ. А), загальною площею 2 091,90 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Братська, 6;

- зобов'язати ТОВ «Еліт Сервіс» повернути (передати) ТОВ «Республіканський будинок моделей взуття» нежилі приміщення (№ 1, 1 а, №№ 2-34, №№ 52-78, №№ 92-120, №№ 132-146, № 147) інженерно-побутового корпусу (в літ. А), загальною площею 2 091,90 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Братська, 6, в строк 15 днів з моменту набрання законної сили рішенням у даній справі;

- стягнути з відповідача на користь позивача-2 судові витрати.

У відповідності до положень пункту 3 статті 57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі.

З поданої до суду позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що позивачем не додано належних доказів сплати судового збору.

Законом України N 3674-VI від 08 липня 2011 року «Про судовий збір», який вступив в силу з 01.11.2011 р., встановлено, що за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору встановлюється на рівні одного розміру мінімальної заробітної плати.

За приписами ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України» встановлено у 2015 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі з 1 січня - 1218,00 гривень.

У відповідності до п. 2.11. постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 21.02.2013 р. № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше вимог немайнового характеру, пов'язаних між собою підставами виникнення або поданими доказами, судовий збір сплачується окремо з кожної з таких вимог.

Оскільки позовна заява містить дві немайнові вимоги та одну майнову вимогу, позивач повинен був сплатити судовий збір у розмірі 19 036,00 грн., що становить 2 розміри мінімальної заробітної плати та 2 відсотки ціни матеріальної позовної вимоги (вартості майна, на яке просить визнати право власності).

Згідно з п. 2.2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна у позадоговірних зобов'язаннях (у тому числі в зв'язку з вимогами, заснованими на приписах частини п'ятої статті 216, статті 1212 Цивільного кодексу України тощо), - як рухомих речей, так і нерухомості, - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом пункту 3 частини другої статті 54 і статті 55 ГПК такий обов'язок покладається на позивача (в тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у вигляді повернення майна застосовуються з ініціативи господарського суду, наприклад, при визнанні договору недійсним - пункт 1 статті 83 ГПК). На виняток з цього правила лише у випадках неправильного зазначення ціни позову вона визначається суддею (частина третя статті 55 ГПК); з цією метою суд вправі витребувати додаткові документи і матеріали як в учасників даного судового процесу, так і в інших підприємств та організацій (стаття 38, пункт 4 статті 65 ГПК), а в разі необхідності призначити відповідну судову експертизу (проведення експертної оцінки майна), у випадку ж відмови позивача від здійснення оплати такої експертизи - залишити позов без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК.

З матеріалів позовної заяви № б/н від 23.06.2015 р. вбачається, що в якості доказу сплати судового збору додано квитанцію № 54970347 від 23.06.2015 р., відповідно до якої судовий збір сплачено лише в розмірі 17 818,00 грн., як за одну майнову та одну немайнову вимоги, проте відповідно до прохальної частини позовної заяви позивачі просять суд задовольнити дві немайнові позовні вимоги та одну майнову позовну вимогу.

Таким чином, судовий збір був сплачений позивачем в меншому розмірі, ніж визначено чинним законодавством України.

У відповідності до пункту 4 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Керуючись пунктом 4 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, -

УХВАЛИЛА:

Повернути позовну заяву без розгляду.

Звернути увагу позивача, що після усунення недоліків, які стали підставою для повернення позовної заяви без розгляду, він може повторно звернутися до Господарського суду міста Києва з позовом.

Суддя І.О. Гавриловська