ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" червня 2015 р.Справа № 916/2041/15

За позовом: Приватного підприємства „АЛЬВАТРЕЙДІНГ"

До відповідача: Приватного підприємства „Артемакс"

про стягнення 262210,45грн.

Суддя Погребна К.Ф.

В судових засіданнях приймали участь представники:

Від позивача: Бихно О.М. - довіреність;

Від відповідача: не з'явився;

В судовому засіданні 17.06.2015р. приймали участь представники:

Від позивача: Бихно О.М. - довіреність;

Від відповідача: не з'явився;

Суть спору: Позивач, Приватне підприємство „АЛЬВАТРЕЙДІНГ" звернулось до суду з позовною заявою до відповідача, Приватного підприємства „Артемакс" про стягнення заборгованості в сумі 262210,45грн., яка складається з основного боргу в розмірі 195189 грн., штрафу в сумі 14444,06грн, інфляційних витрат в розмірі 51358,13грн. та три проценти річних в сумі 1219,26грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 19.05.2015р. було порушено провадження по справі №916/2041/15 із призначенням до розгляду в судовому засіданні.

Відповідач у засідання суду не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про місце та дату засідання.

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходження Приватного підприємства „Артемакс" є саме та адреса на яку судом здійснювалась відправка поштової кореспонденції, а саме: 65055, м. Одеса, вул. Хуторська, буд. 45.

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

При цьому, суд зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Приймаючи до уваги, що судові відправлення були здійсненні саме за адресою зазначеною у витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

У судовому засіданні 17.06.2015р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду в порядку статті 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив.

22.12.2014р. між Приватним підприємством „АЛЬВАТРЕЙДІНГ" (Постачальник) та Приватним підприємством „Артемакс" (Покупець) був укладений догорів поставки №22-12 (далі - договір).

Пунктом 1.1 договору передбачено, що постачальник зобов'язується поставити, а покупець прийняти та оплатити товару у кількості, якості, асортименті в аз ціною, зазначеними у видаткових накладних, а також інших товаросупровідних документах, які є невід'ємною частиною договору з моменту їх підписання повноважними представниками сторін.

Поставки товару здійснюється на умовах міжнародних правил „Інкотермс", умови поставки можуть бути змінені за домовленістю сторін. Місце поставки „склад Постачальника" (п.2.1 договору). Перехід права власності на товар відбувається в момент передачі товару покупцеві і підписання видаткових накладних на товар (п.2.2 договору).

Розділом 3 договору визначена сума договору та умови оплати. Так пунктом 3.1 договору передбачено, що вартість товару за цим договором є договірною та зазначається у видаткових накладних на кожну партію товару. Покупець здійснює оплату товару на умовах 100% передоплати вартості партії товару. Днем поставки є дата підписання видаткових накладних покупцем. Днем сплати є день зарахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника (п.3.2 договору). Розрахунки за цим договором здійснюються у будь-якій формі, яке не заборонена чинним законодавством, домовленістю сторін (п.3.3 договору).

22.12.2014р. між сторонами по справі була укладена додаткова угода до договору №22-12 пунктом 1 якої визначено: „Щодо виконання покупцем абзацу першого пункту 3.2 договору сторони дійшли згоди про сплату вартості товарів в наступному порядку: перші дві партії товару сплачуються покупцем на умовах 100% передоплати вартості товару; починаючи з третьої поставки покупець сплачує вартість партії товару на умовах відстрочки платежу, а саме 30 календарних днів з дати поставки партії товару".

Пунктом 5.1.1 договору передбачено, що постачальник зобов'язується поставити і передати товар покупцю в узгоджені сторонами строки, а покупець зобов'язаний сплатити вартість товару в узгоджені сторонами строки (п.5.3.2 договору).

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 195189грн., що підтверджується видатковими накладними від 28.01.2015р. за №№РОРП-000164, РОРП-000165, РОРП-000166.

Позивач зазначає, що поставка від 28.01.2015р. за своєю черговістю була третьою. Тобто поставлений товар мав бути сплачений відповідачем протягом 30 календарних днів з моменту поставки товару.

Проте відповідач свої грошові зобов'язання за договором поставки належним чином та в повному обсязі не виконав, вартість поставленого 28.01.2015р. товару не сплатив, в зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість в розмірі 195189грн.

31.03.2015р. позивач направляв на адресу відповідача претензію з вимогою погасити заборгованість, втім поштове відправлення повернулось з відміткою „за відмовою адресата від одержання".

Невиконання відповідачем взятих на себе грошових зобов'язання за договором №22-12 від 22.12.2014р. щодо розрахунку за отриманий товар, стало підставою для звернення Приватного підприємства „АЛЬВАТРЕЙДІНГ" з відповідним позовом до суду за захистом свого порушеного права.

Дослідивши в сукупності всі обставини та матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, що регулюють спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно ст.. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних вимогах звичайно ставляться.

Статтю 712 ЦК України передбачено, що договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Водночас вимогами ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено що, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ч.1 ст.664 ЦК України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Абзацом 1 ч. 1. ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 статті 692 ЦК України встановлює, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки №22-13 від 22.12.2014р. в сумі 195189грн. є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Позивачем також заявлені вимоги про стягнення з відповідача 0,1% штрафу в розмірі 14444,06грн., інфляційних витрат в розмірі 51358,13грн. та 3% річних в сумі 1219,26грн.

Так, у відповідності до ч.1 ст.549, п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки - грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобов'язання.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Пунктом 6.3 договору передбачено, що у випадку затримки оплати покупець на вимогу постачальника сплачує останньому штраф у розмірі 0,1% від вартості партії товару за кожен день затримки оплати.

Перевіривши розрахунок позивача, щодо сплати відповідачем 14444,06грн. штрафу у розмірі 0,1 відсотків вартості партії товару, вважає його вірним обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно абз.5, 6 п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 „Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові... Тієї ж позиції дотримується ВСУ у постановах від 04.07.2011 по справі №13/210/10, від 12.09.2011р. по справі № 6/433-42/183 та ВГСУ у постанові від 16.03.2011 по справі № 11/109.

Позивачем було нараховано три відсотки річних на суму простроченого грошового зобов'язання в розмірі 1219,26грн. та інфляційні витрати в сумі 51358,13грн. Розглянувши надані позивачем розрахуни трьох відсотків річних за прострочення виконання відповідачем прийнятих на себе грошових зобов'язань та інфляційних витрат, суд доходить висновку, що вказані розрахунки було здійснено позивачем обґрунтовано, з урахуванням приписів чинного законодавства, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення з Приватного підприємства „Артемакс" трьох відсотків річних в сумі 1219,26грн. та інфляційні витрати в сумі 51358,13грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Наведенні позивачем докази у встановленому законом порядку Відповідачем не спростовані.

За при приписами ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, як обґрунтовані, підтверджені належними доказами та наявними матеріалами справи.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача згідно зі ст.ст. 44,49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.32, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства „Артемакс" (65055, м. Одеса, вул. Хуторська, буд. 45; код:37607290) на користь Приватного підприємства „АЛЬВАТРЕЙДІНГ" (61002, м. Харків, вул. Мироносицька, буд. 29, кв. 10; код:39334823) 195189 (сто дев'яносто п'ять тисяч сто вісімдесят дев'ять)грн. 00 коп. основного боргу, 14444 (чотирнадцять тисяч чотириста сорок чотири)грн. 06коп. штрафу, 51358 (п'ятдесят одну тисячу триста п'ятдесят вісім)грн. 13коп. індексу інфляції, 1219 (одну тисячу двісті дев'ятнадцять)грн. 26 коп. три відсотки річних та 1827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім)грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 22 червня 2015 р.

Суддя К.Ф. Погребна