РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2015Справа №910/1439/15-г

За позовом ZHEJTANG TIANLE DIGITEL ELECTRIC CO. LTD (Китай)

до 1. публічного акціонерного товариства "Український Фінансовий Світ"

2. товариства з обмеженою відповідальністю "ДУКАТ-С"

про стягнення 799 406,47 дол. США, що еквівалентно 12 598 645,97 грн.

Судді: Селівон А.М. (головуючий)

Ковтун С.А.

Смирнова Ю.М.

Представники сторін:

Від позивача: Сакварелідзе М.А. - представник, довіреність б/н від 29.08.2015;

Від відповідача - 1: не з'явився

Від відповідача - 2: не з'явився

В судовому засіданні на підставі ч.2 ст.85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

ВСТАНОВИВ:

ZHEJTANG TIANLE DIGITEL ELECTRIC CO. LTD звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Український Фінансовий Світ» та Товариства з обмеженою відповідальністю "ДУКАТ-С" про стягнення 799 406,47 дол. США, що еквівалентно 12 598 645,97 грн. заборгованості за контрактом № 29 від 10.04.13 року, а також судових витрат у розмірі 73 080,00 грн..

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ним виконано умови контракту № 29 від 10.04.2013 року в частині поставки відповідачеві 2 товару - телевізорів, які прийняті відповідачем 2, проте грошові кошти за отриманий товар до цього часу, відповідно до умов договору, відповідачем 1 не сплачено.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30.01.2015 порушено провадження у справі № 910/1439/15-г та призначено до розгляду на 25.02.2015.

Ухвалами суду від 12.03.15 р. та від 12.03.15 р. розгляд справи відкладався на 12.03.15 р. та 08.04.15 р. відповідно.

Ухвалою суду від 12.03.15 р. за клопотанням представника позивача б/н від 12.03.15 р. строк вирішення спору продовжувався на 15 днів.

08.04.2015 року судове засідання не відбулось у зв'язку з перебуванням судді Селівона А.М. на лікарняному.

Ухвалами господарського суду м. Києва від 17.04.2015 та 28.04.15 р. розгляд справи відкладено на 28.04.2015 та 20.05.15 р. відповідно.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.05.2015 призначено колегіальний розгляд справи № 910/1439/15 у складі трьох суддів.

Розпорядженням голови Господарського суду міста Києва від 21.05.2015 для розгляду справи № 910/1439/15 визначено колегію суддів у складі: Селівон А.М. (головуючий), Ковтун С.А, Смирнова Ю.М..

Ухвалою суду від 21.05.15 р. вказану справу прийнято до провадження у визначеному складі суду та призначено до розгляду на 10.06.15 р..

Представник позивача з'явився в судові засідання 12.03.15 р., 28.04.15 р. та 10.06.15 р., в судові засідання 25.02.15 р. та 28.04.15 р. не з'явився.

Представники відповідачів 1 та 2 в судові засідання 25.02.15 р., 12.03.15 р., 28.04.15 р. та 10.06.15р. не з'явилися.

Копія ухвали про порушення провадження у справі від 30.01.2015, яка направлялась представнику позивача на вказану в позовній заяві адресу: вул. Пушкінська, б.39, м. Київ, 01004, на час проведення судового засідання 25.02.15 р. до суду не повернулась.

Судом здійснено запит з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштового відправлення № 848, в якому зазначається, що 12.02.2015 дане відправлення надійшло до відділення поштового зв'язку "Київ 4" та станом на 25.02.2015 адресату не вручено.

Про дату, час і місце розгляду даної справи 25.02.15 р. відповідачі 1 та 2 повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень №856, №864.

Про поважні причини неявки представників відповідачів 1 та 2 суд не повідомлено.

Відомості про вручення сторонам ухвали суду від 25.02.15 р. яка направлялась на вказані в позовній заяві адреси сторін, станом на час проведення судового засідання 12.03.15р. відсутні.

Судом здійснено запити з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень №№ 809, 817, в яких зазначається, що станом на 25.02.15 р. ухвали суду відповідачам 1 та 2 не вручені.

Доказів отримання відповідачами 1 та 2 ухвали від 17.04.2015 поштовим відділенням зв'язку на час розгляду справи до суду не повернуто.

Судом здійснено запит з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштового відправлення № 430, в якому зазначено, що 22.04.2015 поштове відправлення вручено відповідачеві 1 у відділенні поштового зв'язку "Київ 33" за довіреністю.

Також судом здійснено запит з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштового відправлення № 448, в якому зазначено, що 20.04.2015 поштове відправлення надійшло до відділення поштового зв'язку "Київ 80" та станом на 28.04.2015 відповідачеві 2 не вручено.

Доказів отримання позивачем ухвали від 28.04.2015 поштовим відділенням зв'язку на час розгляду справи 20.05.15 р. до суду не повернуто.

Судом здійснено запит з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштового відправлення № 421, в якому зазначено, що 20.04.2015 поштове відправлення надійшло до відділення поштового зв'язку "Київ 4" та станом на 20.05.2015 позивачеві не вручено.

Про дату, час і місце розгляду даної справи 20.05.15 р. відповідач-1 повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення: №980.

Доказів отримання відповідачем-2 ухвали від 28.04.2015 поштовим відділенням зв'язку на час розгляду справи до суду не повернуто.

Судом здійснено запит з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштового відправлення № 48, в якому зазначено, що 28.04.2015 поштове відправлення вручено у відділенні поштового зв'язку "Київ 80" за довіреністю.

Доказів отримання відповідачем-2 ухвали від 21.05.2015 поштовим відділенням зв'язку на час розгляду справи 10.06.15 р. до суду не повернуто.

Судом здійснено запит з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштового відправлення № 167, в якому зазначено, що 08.06.2015 поштове відправлення вручено за довіреністю у відділенні поштового зв'язку "Київ 80".

Про дату, час і місце розгляду даної справи 10.06.15 р. відповідач-1 повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення: №159.

Від позивача до початку судового засідання 25.02.15 р. через канцелярію суду надійшли клопотання б/н від 25.02.2015 про відкладення розгляду справи на іншу дату в зв'язку з неможливістю забезпечити явку уповноваженого представника в судове засідання та про витребування доказів від Головного управління Державної фіскальної служби України в Одеській області згідно ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, а саме копій документів стосовно постачання товару компанією ZHEJTANG TIANLE DIGITEL ELECTRIC CO. LTD на адресу відповідача 2, і який було переміщено через митний пост "Іллічівськ" південної митниці 13.03.14 р. та 27.04.14 р..

Вказані клопотання долучені судом до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 12.03.15 р. клопотання представника позивача б/н від 25.02.15 р. задоволене судом та зобов'язано Головне управління Державної фіскальної служби України в Одеській області надати суду належним чином засвідчені копії: контракту № 29 DD від 10.04.13 р.; інвойсу № TLSL-140129-2 від 29.01.14 р.; пакувального листка від 29.01.14 р.; коносаменту від 31.01.14 р.; сертифікату походження від 11.02.14 р.; інвойсу № TLSL-140308 від 07.03.14 р.; пакувального листка від 08.03.14 р.; коносаменту від 08.03.14 р.; сертифікату походження від 19.03.14 р.. Ухвалою суду від 28.04.15 р. вказані додаткові докази повторно витребовувались судом від Головного управління Державної фіскальної служби України.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання 08.04.2015 через відділ діловодства господарського суду м. Києва представником позивача подано клопотання б/н від 08.04.2015 про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Національний банк України та клопотання про долучення документів до матеріалів справи б/н від 08.04.2015.

Клопотання про долучення судом задоволено, документи разом з клопотанням про залучення до участі у справі третьої особи долучено судом до матеріалів справи.

За результатами розгляду даного клопотання судом відмовлено в його задоволенні з огляду на недостатню обґрунтованість.

Судом також повідомлено, що до початку судового засідання 08.04.2015 через відділ діловодства господарського суду м. Києва представником відповідача 1 подано відзив на позовну заяву за вих. №823/07-04-15 від 07.04.2015 в якому представник відповідача-1 вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, звертаючи при цьому увагу на той факт, що на підставі постанови Правління НБУ від 14.08.2014 № 491 "Про віднесення ПАТ "КБ "УФС" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі -"Фонд") прийнято рішення від 14.08.2014 № 69 Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "КБ "УФС", згідно з яким з 15.08.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ "КБ "УФС" - Гончарова Сергія Івановича. При цьому станом на день запровадження тимчасової адміністрації не було виконано вимоги Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" № 4452-УІ від 23.02.2012 (далі - Закон № 4452-УІ) в частині передачі документації (в т.ч. установчих, бухгалтерських документів) Уповноваженій особі. Зокрема, фактично було зафіксовано втрату основних юридичних установчих, бухгалтерських, дозвільних та будь-яких інших документів, про що свідчить оголошення в газеті "Голос України" від 16.10.2014.

Також відповідач-1 доводить до відома суду про неможливість підтвердити обставини укладення контракту № 29 від 10.04.2013, на який посилається позивач у позовній заяві, оскільки банк не має в своєму розпорядженні примірнику вказаного контракту. Крім того, Відповідач не може підтвердити дійсність факсограм SWIFTID-MT через те, що програмне забезпечення зв'язку SWIFT вже не підтримується Банком, архівних записів не збереглось, а відповідальні працівники звільнені.

У відзиві відповідач 1 зазначив, що виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення про затвердження Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ "КБ "УФС", оформлене протоколом № 055/15, проте, відомості про визнання позивача кредитором Банку в зазначеному Реєстрі вимог кредиторів відсутні.

Відзив долучений судом до матеріалів справи.

Окрім того, до початку судового засідання 20.05.2015 через відділ господарського суду м. Києва представником позивача подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи б/н від 13.05.2015. Клопотання судом задоволено, документи долучені судом до матеріалів справи.

19.05.2015 через відділ господарського суду м. Києва від Головного управління ДФС в Одеській області подано повідомлення про виконання ухвали вих. №32/9/15-32-10-05-10 від 15.05.2015. Повідомлення долучено судом до матеріалів справи.

До початку судового засідання 10.06.2015 через канцелярію суду від Головного управління ДФС в Одеській області надійшло повідомлення б/н б/д, в якому Одеська митниця ДФС на виконання вимог ухвали суд від 28.04.15 р. повідомила про відсутність відомостей згідно електронної бази митних декларацій Одеської митниці ДФС фактів митного оформлення ТОВ «Дукат - С» за вказаними в запиті суду номерами інвойсів, контрактів за період з 13.03.14 р. по 30.04.14 р.. Повідомлення долучено судом до матеріалів справи.

Про поважні причини неявки в судові засідання представників відповідачів 1 та 2 суд не повідомлено.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, сторонами суду не надано.

Відповідно до 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова № 18) якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Згідно п. 3.9.2 Постанови № 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Окрім того, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка представників відповідачів1 та 2 в судові засідання обов'язковою не визнавалась, відповідачі 1 та 2 не скористались належними їм процесуальними правами приймати участь в судових засіданнях, відповідачем 2 не надано суду відзиву на позовну заяву, будь-яких письмових пояснень та інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, беручи до уваги відсутність процесуальних заяв та клопотань відповідачів 1 та 2 на час розгляду справи, а також той факт, що представник позивача проти розгляду справи без участі представників відповідачів 1 та 2 не заперечував, суд, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, здійснював розгляд справи за відсутності уповноважених представників відповідачів 1 та 2, виключно за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи відсутність на час проведення судових засідань клопотань представника позивача щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судовий процес відображено у протоколах судового засідання.

При цьому, оскільки суд неодноразово відкладав розгляд справи, надаючи учасникам судового процесу можливість реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, не знаходив підстав для відкладення розгляду справи.

Перед початком розгляду справи в судових засіданнях представника позивача було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст. ст. 20, 22, 60, 74 та ч. 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача в судових засіданнях повідомив суд, що права та обов'язки стороні зрозумілі.

Відводу судді представником позивача не заявлено.

В судовому засіданні 10.06.2015 представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши наданими позивачем та відповідачем 1 доказами та оглянувши в судовому засіданні їх оригінали, суд

В С Т А Н О В И В:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як зазначено позивачем в позовній заяві, 10.04.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДУКАТ-С" (Україна) (відповідач 2 у справі, покупець за Контрактом) та ZHEJTANG TIANLE DIGITEL ELECTRIC CO. LTD (Китай) (позивач у справі, постачальник за контрактом) було укладено контракт № 29, відповідно до якого постачальник зобов'язався поставити, а покупець отримати та сплатити належним вартість Товару - побутової техніки. Формою оплати товару виступив акредитив, сплату якого гарантувало Публічне акціонерне товариство "Український Фінансовий Світ", МФО 377777 (відповідач 1).

Згідно ст. 1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" транспортно-експедиторська діяльність - підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів; транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов'язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування; експедитор (транспортний експедитор) - суб'єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування; клієнт - споживач послуг експедитора (юридична або фізична особа), який за договором транспортного експедирування самостійно або через представника, що діє від його імені, доручає експедитору виконати чи організувати або забезпечити виконання визначених договором транспортного експедирування послуг та оплачує їх, включаючи плату експедитору.

Згідно ч. 10 ст. 9 вказаного Закону перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Такими документами можуть бути: авіаційна вантажна накладна (Air Waybill); міжнародна автомобільна накладна (CMR); накладна СМГС (накладна УМВС); коносамент (Bill of Lading); накладна ЦІМ (CIM); вантажна відомість (Cargo Manifest); інші документи, визначені законами України.

Зокрема, факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Згідно ст. 135 Кодексу торговельного мореплавства України правовідносини між перевізником і одержувачем вантажу визначаються коносаментом. Умови договору морського перевезення, не викладені в коносаменті, обов'язкові для одержувача, якщо в коносаменті зроблено посилання на документ, в якому вони викладені.

Статтею 137 Кодексу торговельного мореплавства України встановлено, що після приймання вантажу до перевезення перевізник вантажу, капітан або агент перевізника зобов'язані видати відправнику коносамент, який є доказом приймання перевізником вантажу, зазначеного в коносаменті.

Перевізник може видати інший, ніж коносамент, документ на підтвердження отримання вантажу для перевезення. Такий документ є першорядним доказом укладання договору морського перевезення і приймання перевізником вантажу, як його описано в цьому документі.

Коносамент складається на підставі підписаного відправником документа, в якому, зокрема, повинні міститися дані, зазначені в пунктах 4-8 статті 138 цього Кодексу.

Як стверджується позивачем, на виконання своїх зобов'язань за Контрактом на умовах FOB порт NINGBO, Китай (Інкотермс 2010 р.) позивачем було поставлено відповідачу 2:

- товар - телевізори, вартістю, з урахуванням податків та зборів, на суму - 470 503,40 доларів США, на підтвердження чого позивачем надані копії відповідного коносаменту № NBCA 046269 від 31.01.2014, який підтверджує прийняття товару до перевезення, та пакувального листа від 09.01.14 р.. На оплату товару позивачем було виставлено інвойс № ТLSL-140129-2 від 29.01.2014, копія якого також знаходиться в матеріалах справи.

- товар - телевізори, вартістю, з урахуванням податків та зборів, на суму - 328 903,07 доларів США, на підтвердження чого позивачем надані відповідний коносамент № NBCA046466 від 07.03.14 р., який підтверджує прийняття товару до перевезення та пакувального листа від 08.03.14 р.. відповідно до чого було надано інвойс № TLSL-140308 від 07.03.2014. На оплату товару позивачем було виставлено інвойс № ТLSL-140308 від 08.03.14 р., копія якого також знаходиться в матеріалах справи.

Таким чином за твердженнями позивача, поставка товару відповідачеві 2 повністю підтверджена.

При цьому суд зазначає, що належних та допустимих доказів на підтвердження надання відповідачу 2 як покупцю спірного товару оригіналів вказаних коносаментів або їх копій, а також будь - яких доказів передачі товару вантажоодержувачу позивачем суду не надано.

Згідно позовної заяви за умовами Контракту оплату за товар відповідач 2 повинен був здійснити акредитивом протягом 21 дня від дати отримання митних документів на товар. Оскільки за твердженнями позивача відповідачем 2 товар та відповідні документи було прийнято 13 березня 2014 року та 27.04.14 р., отже оплата повинна була здійснена 03 квітня 2014 та 18 травня 2014 р. відповідно.

Згідно ст. 1093 Цивільного кодексу України у разі розрахунків за акредитивом банк (банк-емітент) за дорученням клієнта (платника) - заявника акредитива і відповідно до його вказівок або від свого імені зобов'язується провести платіж на умовах, визначених акредитивом, або доручає іншому (виконуючому) банку здійснити цей платіж на користь одержувача грошових коштів або визначеної ним особи - бенефіціара.

Відповідно до п.8.1 "Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті", затвердженої Постановою Правління НБУ від 21.01.2004 № 22 (із мінами в доповненнями) (далі - Інструкція № 22) умови та порядок проведення розрахунків за акредитивами передбачаються в договорі між бенефіціаром і заявником акредитива і не повинні суперечити законодавству України, у тому числі нормативно-правовим актам Національного банку. Якщо це передбачено в тексті договору, то розрахунки за акредитивами регулюються Уніфікованими правилами та звичаями для документарних акредитивів Міжнародної торгової палати у частині, що не суперечить законодавству України, у тому числі нормативно-правовим актам Національного банку.

Відповідно до п.7.4 "Положення про порядок здійснення уповноваженими банками операцій по документарних акредитивах в розрахунках по зовнішньоекономічних операціях", яке затверджено постановою Правління НБУ від 03.12.03 р. № 514 (далі - Постанова № 514), акредитив - де умовне грошове зобов'язання, що надається банком-емітентом за дорученням та з інструкціями особи - наказодавця акредитива (та від його імені) або від власного імені, здійснити платіж на користь одержувача коштів чи визначеної ним особи бенефіціара або акцептувати сплатити виставлені бенефіціаром переказні векселі (тратти), або уповноважити інший банк провести такий платіж, або акцептувати і сплатити переказні векселі (тратти), а5о надати повноваження іншому банку здійснити негоціацію (купити або врахувати переказні векселі (тратти) проти передбачених документів з урахуванням отримання умов акредитива.

Акредитив є угодою, що відокремлена від договору з купівлі-продажу або іншого документа, який має силу договору, на якому він базується, навіть якщо в акредитиві є посилання на них.

Відповідно до п.8.4 Інструкції № 22 покритий акредитив - це акредитив, для здійснення платежів за яким завчасно бронюються кошти платника в повній сумі на окремому рахунку в банку-емітенті або у виконуючому банку, тобто забезпечений власними грошовими коштами наказодавця акредитива. Кошти заявника акредитива бронюються на аналітичному рахунку "Розрахунки за акредитивами" відповідних балансових рахунків.

Як зазначив позивач в позовній заяві, 04.07.2014 ним від Відповідача-1 отримані факсограми SWIFTID-MT 798, якою КБ «Український фінансовий світ» підтвердив отримання товару відповідачем-2 та засвідчив наявність необхідної суми для оплати цього товару на банківському рахунку ТОВ «Дукат -С» (код 799). Отже, акредитив є покритим, а обов'язок забезпечити акредитив та сплатити відповідачем 1 необхідну вартість позивачу у сумі 470 503,40 доларів США та 328 903,70 доларів США, всього на суму 799406,47 дол.США, виник у відповідача 1 03.04.2014 р. та 18.05.14 р. відповідно, проте до цього часу зазначений акредитив не погашений, оплата за товар позивачем не отримана.

Згідно позовної заяви 19 лютого та 25 березня 2014рр. на адресу відповідача-1 позивачем було направлено усі оригінали документів стосовно зазначених акредитивів з умовами їх погашення, а саме торгові рахунки - фактури, пакувальні листи, коносаменти та сертифікати походження, що підтверджується наявними в матеріалах справи оригіналами відповідних накладних та описами вкладень у відправлення.

Таким чином, Відповідач-1 підтвердив свій обов'язок оплати акредитивів на користь Позивача - ZHEJTANG TIANLE DIGITEL ELECTRIC CO. LTD (Китай) наданими гарантіями від 04.07.2014 р. на суми 328 903,07 доларів США та 470 503,40 доларів США, а загалом - 799 406,47 доларів США.

Оскільки в подальшому оплата відповідачами здійснена не була, 26.08.2014 позивачем було направлено на адресу Відповідача-2 претензії від 20.08.14 р. з вимогами сплатити покриті акредитиви на користь позивача у загальному розмірі 799 406,47 доларів США, що підтверджується копією фіскального чеку № 3094 від 26.08.14 р. та опису вкладення в цінний лист від 26.08.14 р., які наявні в матеріалах справи.

Суд зазначає, що згідно п. 7.4. Постанови № 514 акредитив закривається в уповноваженому банку-емітенті після виконання всіх платежів та передавання документів за акредитивом наказодавцю акредитива або після закінчення терміну дії акредитива (якщо акредитив невикористаний або анульований). Уповноважений банк-емітент має право закрити акредитив, якщо акредитив виконувався в іншому банку, не пізніше ніж через 14 календарних днів після строку його закінчення за умови неотримання від цього банку повідомлення щодо надання документів бенефіціаром.

Крім того позивачем на адресу відповідача 1 також надсилалась претензія № 08/10 від 23.10.14 р., що підтверджується копією фіскального чеку № 9238 від 24.10.14 р. та опису вкладення в цінний лист від 24.10.14 р.. В претензії, отримання якої 04.11.14 р. відповідачем 1 підтверджується наявною в матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 471, позивач вимагав від відповідача 1 плати покриті акредитиви ТОВ «Дукат - С» в сумі 799 406,47 дол. США.

Дані претензії залишені відповідачами без задоволення і без відповіді.

Таким чином, як стверджує позивач, свої зобов'язання щодо сплати ZHEJTANG TIANLE DIGITEL ELECTRIC CO. LTD (Китай) грошових коштів в сумі 799 406,47 дол. США у встановлений строк, всупереч вимогам цивільного та господарського законодавства, а також умовам Контракту відповідачі 1 та 2 не виконали, в результаті чого в останніх утворилась заборгованість перед позивачем за наведеним Контрактом у зазначеному вище розмірі, яку позивач просив стягнути з відповідачів в позовній заяві.

У відповідності до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК України покладено на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За твердженням відповідача 1 на підставі постанови Правління НБУ від 14.08.2014 року № 491 «Про віднесення ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 14.08.2014 № 69 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «УФС», згідно з яким з 15.08.2014 р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ «КБ «УФС» - Гончарова Сергія Івановича.

Правлінням НБУ 10.11.2014 року було прийнято постанову № 717 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Український фінансовий світ». З рахуванням зазначеної постанови, виконавчою дирекцією Фонду 13.11.2014 року прийнято рішення № 119 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «УФС» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «УФС» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС» Гончарова Сергія Івановича строком на один рік з 13.11.2014 по 12.11.2015 р. включно.

У зв'язку з тим, що головний офіс ПАТ «КБ «УФС» розташований у зоні проведення антитерористичної операції за адресою: м. Донецьк, проспект Миру, 56, 83050, місцезнаходження уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «КБ «УФС» Гончарова Сергія Івановича було змінено на: м. Київ, вул. Сергія Струтинського, 8, 01014.

При цьому станом на день запровадження тимчасової адміністрації не було виконано вимоги Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» № 4452-VІ від 23.02.2012) (далі - Закон № 4452-VІ) в частині передачі документації (в т.ч. установчих, бухгалтерських документів) уповноваженій особі. Зокрема, фактично було зафіксовано втрату основних юридичних установчих, бухгалтерських, дозвільних та будь-яких інших документів, про що свідчить оголошення в газеті «Голос України» від 16.10.2014, копія якого наявна в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 49 Закону України № 4452-VІ Уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до ч. 2 ст. 45 Закону № 4452-VІ.

Згідно п. 2 ст. 49 зазначеного Закону № 4452-VІ протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до ч. 2 ст. 45 Закону № 4452-VІ уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи:

1)визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення;

2)відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів;

3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Відповідно до п. З ст. 49 Закону № 4452-VІ реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

Як встановлено судом за матеріалами справи, підтверджено представником позивача в судовому засіданні та відповідачем у відзиві на позовну заяву, позивач звертався до Відповідача із заявою про визнання його кредитором ПАТ «КБ «УФС» на спірну суму.

Відомості щодо позивача було внесено до реєстру кредиторів та подано на затвердження виконавчою дирекцією Фонду. Згідно ч.3 ст. 49 Закону 4452-VІ 02 березня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення про затвердження Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «КБ «УФС», оформлене протоколом № 055/15. Проте, в зазначеному Реєстрі вимог кредиторів відсутні відомості про визнання позивача кредитором Банку.

Суд зазначає, що у відповідності до п. 4 Закону 4452-VІ будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури. При цьому, відповідно до п. 8 Закону 4452-VІ вимоги, не включені до Реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.

Окрім того відповідач 1 у відзиві на позовну заяву зазначає, що не може підтвердити обставини укладення Контракту № 29 від 10.04.2013, на який посилається позивач у позовній заяві, оскільки банк не має в своєму розпорядженні примірнику контракту № 29 від 10.04.2013. Також відповідач 1 не може підтвердити дійсність факсограм SWIFTID-MT, через те, що програмне забезпечення зв'язку SWIFT вже не підтримується банком, архівних записів не збереглось, відповідальні працівники звільнені.

Відповідно до ч.1 ст.9 закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Статтею 1 цього закону визначено, що первинним є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Крім того, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити як назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Письмовими доказами у відповідності до ст. 36 Господарського процесуального кодексу України визнаються документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1 Закону України "Про інформацію" документ - матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії (стаття 36 ГПК).

Відповідно до п.2.2 Постанови № 18, якщо подані копії документів, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів, викликають сумніви, господарський суд може витребувати оригінали цих документів, у тому числі для огляду в судовому засіданні з наступним поверненням цих оригіналів особі, яка їх подала.

Якщо одним з учасників судового процесу подано засвідчені ним копії документів, а інший з цих учасників заперечує відповідність їх оригіналам, то господарський суд зобов'язаний витребувати такі оригінали для огляду у особи, яка їх подала.

Як встановлено судом за матеріалами справи та підтверджено представником позивача в судовому засіданні, позивач позбавлений можливості представити суду документи, на підставі яких відбулась поставка товару, оскільки всі оригінали документів були надіслані відповідачеві 1 для виконання грошових операцій щодо погашення акредитиву. Здійснені позивачем самостійно заходи щодо отримання вказаних оригіналів документів, зокрема, шляхом надсилання адвокатського запиту № 03/12-2014 від 03.12.14 р. на адресу Головного управління ДФС в Одеській області результату не дали.

При цьому, як зазначено вище, станом на день запровадження тимчасової адміністрації в банку відповідача 1 не було виконано вимоги Закону № 4452-VІ в частині передачі документації (в т.ч. установчих, бухгалтерських документів) уповноваженій особі та фактично було зафіксовано втрату основних юридичних установчих, бухгалтерських, дозвільних та будь-яких інших документів. Отже, відповідач 1 не може підтвердити обставини укладення Контракту № 29 від 10.04.2013 та дійсність факсограм SWIFTID-MT.

За клопотанням представника позивача ухвалою суду від 12.03.15 р. згідно ст.. 38 ГПК України зобов'язано Головне управління Державної фіскальної служби України в Одеській області надати суду належним чином засвідчені копії: контракту № 29 DD від 10.04.13 р.; інвойсу № TLSL-140129-2 від 29.01.14 р.; пакувального листка від 29.01.14 р.; коносаменту від 31.01.14 р.; сертифікату походження від 11.02.14 р.; інвойсу № TLSL-140308 від 07.03.14 р.; пакувального листка від 08.03.14 р.; коносаменту від 08.03.14 р.; сертифікату походження від 19.03.14 р.. Ухвалою суду від 28.04.15 р. вказані додаткові докази повторно витребовувались судом від Головного управління Державної фіскальної служби України.

На виконання вимог ухвали суд у від 28.04.15 р. від Головного управління ДФС в Одеській області надійшло повідомлення б/н б/д, в якому Одеська митниця ДФС повідомила про відсутність відомостей згідно електронної бази митних декларацій Одеської митниці ДФС фактів митного оформлення ТОВ «Дукат - С» за вказаними в запиті суду номерами інвойсів, контрактів за період з 13.03.14 р. по 30.04.14 р..

Таким чином, суд позбавлений можливості дослідити зміст, умови та факт укладення вищезазначеного Контракту, а також дотримання сторонами його умов під час реалізації господарських відносин, на який як на підставу виникнення позовних вимог посилається позивача, а також встановити відповідність наданих позивачем копій документів, що стосуються укладення Контракту та виконання його умов, їх оригіналам.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку,

коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №6 "Про судове рішення" встановлено, що рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що позивач не довів в розумінні ст. 33 Господарського процесуального кодексу України ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, господарський суд позбавлений можливості встановити та дослідити необхідні для ухвалення обґрунтованого рішення обставини справи та правовідносини сторін, а тому вважає за необхідне та правомірне відмовити позивачу у задоволенні позову з огляду на його необґрунтованість та недоведеність.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст. ст. 4-2, 4-3, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 30 червня 2015 р.

Головуючий суддя А.М.Селівон

Судді С.А.Ковтун

Ю.М. Смирнова