РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2015Справа №910/13422/15

За позовомПублічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»
доПублічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк»
простягнення 717,16 грн.

СуддяСташків Р.Б.

Представники:
від позивача -не з'явився;
від відповідача -Бурдельна А.В. (представник за довіреністю).

СУТЬ СПОРУ:

У травні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - позивач або ПАТ «Ощадбанк») звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі - відповідач або ПАТ «ВіЕйБі Банк») про стягнення 600 грн. заборгованості за послуги інкасації надані за період з 01.07.2014 до 31.07.2014, а також 117,16 грн. пені, нарахованої за прострочення сплати зазначеної вище суми боргу.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеної між сторонами угоди № 2 на перевезення коштів від 17.02.2010, у результаті чого виникла вищевказана сума боргу, на яку позивачем додатково була нарахована пеня за період з 29.08.2014 до 16.04.2015.

Відповідач позов не визнав, свої заперечення мотивував тим, що у ньому з 21.11.2014 було запроваджено тимчасову адміністрацію, а з 20.03.2015 розпочато процедуру його ліквідації. Відповідно до положень статей 46, 49, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у зв'язку із прийняттям Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) рішення про ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк», задоволення вимог кредиторів здійснюється виключно в межах процедури ліквідації банку та в порядку встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Тому, на думку відповідача, відсутні підстави для задоволення позову.

Представник позивача в судове засідання не з'явився. Про поважні причини неявки в судове засідання представника позивача суд не повідомлений. Клопотань про відкладення розгляду справи від позивача не надходило.

Обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір у даному судовому засіданні судом не було встановлено.

За таких обставин, суд не вбачає за необхідне відкладати розгляд справи та відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) здійснює її розгляд за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

17.02.2010 між позивачем (Перевізник) та відповідачем (Одержувач) було укладено угоду № 2 (далі - Договір), відповідно до якої ПАТ «Ощадбанк» власними силами і засобами по попередній заявці та у погоджені дні і години проводить перевезення коштів від Одеської філії ПАТ «ВіЕйБі Банк» до інших установ відповідача.

Відповідно до пунктів 5.1 (у редакції додаткової угоди № 1 від 01.08.2013), 5.2 Договору відповідач за послуги за даним Договором зобов'язувався сплачувати 600 грн. за одне перевезення до установи в смт. Любашівка, вул. Спортивна 4, у кінці кожного місяця згідно виставленого рахунку, та акта виконаних робіт.

Як убачається з матеріалів справи, на виконання умов даного Договору позивачем у липні 2014 року були надані відповідачу послуги інкасації, що підтверджується залученими до матеріалів справи копіями опису цінностей та корінцем доручення на перевезення валютних цінностей від 03.07.2014.

31.07.2014 ПАТ «Ощадбанк» на адресу ПАТ «ВіЕйБі Банк» бкло надіслано рахунок № 3246 від 31.07.2014 за послуги інкасації за період з 01.07.2014 по 31.07.2014 на суму 600 грн. та акт наданих послуг.

Однак, вказаний рахунок оплачений відповідачем не був, акти наданих послуг інкасації не підписані та не повернуті до позивача.

У зв'язку із чим, 25.02.2015 позивачем на адресу відповідача було надіслано претензію № 1 за вих. № 18-12/2259 про сплату вищевказаної заборгованості за Договором та повторно направлено рахунок № 3246 для сплати.

Дані обставини підтверджуються залученими до матеріалів справи копіями зазначених документів.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України, статтею 193 ГК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Факт наявності у відповідача заборгованості за Договором за отримані послуги з інкасації у сумі 600 грн. позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований.

Доказів оплати вищевказаної суми боргу матеріали справи не містять.

Разом з тим, судом також встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 20.11.2014 № 733 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 20.11.2014 № 123 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк», згідно з яким з 21.11.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду. Тимчасову адміністрацію в ПАТ «ВіЕйБі Банк» запроваджено строком на три місяця з 21.11.2014 по 20.02.2015 включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду № 35 від 17.02.2015 продовжено строк здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк» до 20.03.2015 включно.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 №188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 20.03.2015 № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку».

Зазначена інформація відображена на офіційному сайті Фонду (http://www.fg.gov.ua) та у розумінні статті 35 ГПК України є загальновідомою, і не потребує доказуванню.

Таким чином, на час розгляду в суді даного спору відбувається ліквідація ПАТ «ВіЕйБі Банк».

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Відтак, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Пунктом 2 частини 2 статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси.

Виходячи зі змісту статей 49, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час ліквідації банку уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури. Кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у черговості передбаченій статтею 52 даного Закону. Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги.

Згідно з частиною 4 статті 49 цього Закону у судовому порядку підлягають вирішенню будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів.

Таким чином, після початку процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк», задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом, порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону.

Аналогічних висновків дійшов і Верховний Суд України у своїх постановах від 25.03.2015 у справі № 3-24гс15, від 01.04.2015 у справі № 3-25гс15 та від 01.04.2015 у справі № 3-34гс15.

Щодо нарахованої позивачем пені за прострочення оплати відповідачем отриманих від позивача послуг інкасації, то суд до вищевикладеного зазначає наступне.

Дійсно згідно з пунктом 5.3 Договору у разі невиконання або несвоєчасного виконання своїх грошових зобов'язань за цим Договором відповідач повинен сплатити пеню у розмірі подвійної ставки НБУ, яка діяла за період, за який сплачується пеня, від суми простроченого грошового зобов'язання за кожен день прострочки.

Однак, відповідно до пункту 3 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку.

Тому, нарахування позивачем пені після введення у Банку тимчасової адміністрації є неправомірним. А отже, позивач правомірно нараховував пеню лише за період з 29.08.2014 по 20.11.2014.

Але, виходячи з вищевикладеного та зважаючи на введення у відповідача процедури ліквідації суд не знаходить підстав для задоволення даного позову.

При цьому, суд зазначає, що позивач може захистити свої майнові права за Договором у порядку передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

У випадку необґрунтованої відмови в акцептуванні вимоги позивача та включені її до реєстру вимог кредиторів, позивач на підставі частина 4 статті 49 «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вправі буде звернутися до суду з відповідним позовом.

Судовий збір відповідно до статті 49 ГПК України покладається на позивача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-35, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 22.06.2015

СуддяСташків Р.Б.