РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2015Справа №910/8864/15

За позовом Підприємства з іноземними інвестиціями «ВІП-РЕНТ»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Корум Корс»
простягнення 129 373,96 грн.
Суддя Яковенко А.В.

Представники сторін:

від позивача -Шульєва Т.Л. дов. №б/н від 16.04.2015р.
від відповідача -Колесніков О.Ю. дов. №б/н від 04.05.2015р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Підприємство з іноземними інвестиціями «ВІП-РЕНТ» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Корум Корс» про стягнення з останнього заборгованості за Договором оренди транспортного засобу №А202856 від 23.11.2012 у розмірі 129 373,96 грн., з яких 91 946,89 грн. - основного боргу, 18 978,85 грн. - пені, 18 448,22 грн. - інфляційних втрат, крім того просив судові витрати у розмірі 2 587,48 грн. також покласти на відповідача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на виконання умов Договору оренди транспортного засобу №А202856 від 23.11.2012 позивач належним чином виконав свої зобов'язання, проте відповідач узяті на себе зобов'язання стосовно оплати орендних платежів за користування транспортним засобом не виконав, у результаті чого в останнього утворилася заборгованість у розмірі 91 946,89 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.04.2015 порушено провадження у справі №910/8864/15 та призначено розгляд вказаної справи на 18.05.2015.

18.05.2015 на адресу Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив №300 від 14.05.2015, відповідно до якого визнав обґрунтованими позовні вимоги на суму 19 278,00 грн., в решті позовних вимог просив суд відмовити.

В судовому засіданні 18.05.2015 оголошено перерву до 08.06.2015 відповідно до вимог ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача у судове засідання 08.06.2015 з'явився, надав пояснення по суті справи, відповідно до яких просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання 08.06.2015 з'явився, надав пояснення по суті справи, відповідно до яких визнав обґрунтованими позовні вимоги на суму 19 278,00 грн., в решті позовних вимог просив суд відмовити.

На підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі №910/8864/15.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 08.06.2015 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

23.11.2012 між Підприємством з іноземними інвестиціями «ВІП-РЕНТ» (далі - Орендодавець, Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гірничі машини - Бізнес комфорт», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Корум Корс» (далі - Орендар, Відповідач) укладено Договір оренди транспортного засобу №А202856 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору Орендодавець зобов'язується надати орендарю у тимчасове володіння та користування транспортний засіб (далі - Автомобіль) групи В, марки Volkswagen, модель Polo, державний номер АА2743МВ, номер кузова XW8ZZ61ZCG011000, 2011 року виробництва за обумовлену плату на передбачений Договором строк, а Орендар зобов'язується прийняти Автомобіль, користуватись Автомобілем відповідно до умов даного Договору, сплачувати орендну плату і своєчасно повернути Автомобіль Орендодавцю.

Згідно з п. 1.3. Договору Автомобіль має бути переданий Орендодавцем та прийнятий Орендарем протягом 5 (п'яти) днів з дати підписання цього Договору, але не пізніше 2-х робочих днів після отримання Орендодавцем висновку СТО, при умові, якщо Орендар виконав вимоги п. 3.2. цього Договору. Орендодавець передає Автомобіль з повним баком пального.

Пунктом 1.4. Договору передбачено, що передача та повернення Автомобіля здійснюється за місцезнаходженням прокатного пункту Орендодавця (м. Київ, вул. Ямська, буд. 72) або за місцезнаходженням його регіональних представників і оформлюється Актом приймання-передачі Автомобіля. Технічний стан Автомобіля при передачі Орендарю засвідчується висновком СТО, стан Автомобіля фіксується у формі «Технічний стан орендованого автомобіля» (форма встановлена Орендодавцем).

Приписами п. 2.1. Договору встановлено, що строк оренди складає три (3) місяця, який починається з дати підписання сторонами Акту приймання-передачі Автомобіля і закінчується датою підписання Акту повернення Автомобіля Орендодавцю.

У відповідності до положень п. 2.3. Договору повернення Автомобіля після оренди здійснюється в присутності уповноважених представників сторін, які підписують Акт повернення Автомобіля, одночасно з підписанням якого Орендар повертає Орендодавцю Автомобіль разом з ключами від нього, документи, комплектуючі та обладнання, страховий поліс. Стан Автомобіля при поверненні його Орендарем засвідчується і фіксується у формі «Технічний стан орендованого автомобіля» (форма встановлена Орендодавцем).

Згідно з п. 3.1. Договору Орендар зобов'язаний сплачувати Орендодавцю орендну плату за кожен місяць оренди в розмірі 5 512,05 грн., окрім того ПДВ: 1 102,41 грн., а всього 6 614,46 грн., що за Міжбанківським валютним курсом на дату укладення цього Договору є еквівалентом 810,00 доларів США, (в тому числі ПДВ: 162,00 доларів США).

Пунктом 3.2.1. Договору передбачено, що Орендар сплачує орендну плату в українській гривні згідно із рахунками, що буде йому виставлено. На дату виставлення рахунку Орендодавець здійснює перерахунок суми платежу пропорційно зміні Міжбанківського валютного курсу іноземної валюти, що визначена в п. 3.1. Договору.

Сторони погодили, що до 10 числа кожного місяця, наступного за розрахунковим, Орендодавець надсилає Орендарю рахунки для сплати орендної плати. орендна плата сплачується Орендарем в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Орендодавця не пізніше 15 числа кожного місяця, наступного за розрахунковим. У разі, якщо Орендар не отримав рахунок для сплати орендної плати, Орендар не пізніше ніж за 3 (три) банківських дні до встановленого строку сплати орендної плати звертається до Орендодавця за рахунком, в якому визначається розмір орендної плати. Орендодавець має право надсилати рахунки за поштовою адресою Орендаря, а також електронною поштою, а Орендар зобов'язується забезпечити отримання рахунків та їх вчасну сплату (п. 3.3. Договору).

Відповідно до п. 3.3.1. Договору якщо Орендар не отримує рахунок, незалежно від причин такого неотримання, він не звільняється від сплати орендної плати, у строки, що встановлені п. 3.3. Договору. У такому разі Орендар самостійно здійснює розрахунок суми орендної плати за правилами, встановленими п. 3.2.1. цього Договору. При цьому, до розрахунку приймається зміна котирування Міжбанківського курсу продажу іноземної валюти (зазначеної в п. 3.1. Договору) на дату здійснення платежу.

Приписами п. 3.4. Договору передбачено, що у випадку закінчення строку оренди, або дострокового припинення дії Договору, кінцевий розрахунок по орендній платі має бути зроблено Орендарем протягом 15 календарних днів з дати повернення Автомобіля, а по іншим платежам, протягом 15 календарних днів з дати виставлення Орендодавцем рахунку. При остаточному розрахунку за останній місяць оренди, орендна плата сплачується за фактичну кількість днів оренди, включаючи день повернення Автомобіля (згідно Акту повернення Автомобіля).

Згідно з п. 3.5. Договору інші платежі, передбачені цим Договором, сплачуються Орендарем протягом 5 (п'яти) банківських днів з дати виставлення Орендодавцем рахунку. Рахунки по сплаті інших (ніж орендні) платежів, передбачених Договором, надаються Орендарю аналогічно орендним (п. 3.3. Договору).

Сторони погодили, що до складу орендної плати включено, зокрема, вартість 3 500 км. пробігу Автомобіля на місяць. У разі перевищення пробігу, Орендар сплачує додаткову плату, згідно п. 3.7.1. Договору (п. 3.6. Договору).

Пунктом 3.7.1. Договору передбачено, що Орендар додатково сплачує та/або компенсує Орендодавцю додаткову плату за перепробіг із розрахунку 1,60 грн. (без ПДВ) за 1 (один) км. (розраховується після повернення Автомобіля).

Відповідно до п. 10.1. Договору у разі затримки здійснення оплати орендної плати та/чи інших платежів, передбачених Договором, Орендар зобов'язується сплатити Орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несвоєчасно здійсненого платежу за кожен день прострочення, або штраф в розмірі п'ять відсотків від суми несвоєчасно здійсненого платежу, якщо прострочення здійснення платежу становить до 7 календарних днів, якщо прострочення здійснення платежу становить більше 07 днів, Орендар сплачує штраф в сумі десяти відсотків від суми заборгованості.

Крім того, сторони погодили, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань, передбачених цим Договором, припиняється через 3 (три) роки від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. За домовленістю сторін, позовна давність у 3 (три) роки застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) по Договору (п.п. 11.2-11.3. Договору).

В подальшому, сторони уклали Додаткові угоди №1, №2, №3, №4, №5, відповідно до змісту яких продовжили строк користування Автомобіля і відповідно до Додаткової угоди №5 останній визначався з « 01» січня 2014 року по « 30» червня 2014 року.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що відповідно до умов Договору відповідач узяті на себе зобов'язання стосовно оплати орендних платежів за користування транспортним засобом не виконав, допустив перепробіг Автомобіля на 37 848,38 км., у результаті чого в останнього утворилася заборгованість у розмірі 91 946,89 грн.

Судом встановлено, що укладений між сторонами Договір за своєю правовою придою є договором оренди, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст.ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України, і згідно ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 ГК України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст. 759 ЦК України (далі - ЦК України) за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно ст. 798 ЦК України, предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо. Сторони можуть домовитися про надання наймодавцем наймачеві комплексу послуг для забезпечення нормального використання транспортного засобу.

Частиною 1 ст. 765 ЦК України передбачено, що наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Судом встановлено, що передача Автомобіля відбулася 05.12.2012 відповідно до умов Договору оренди транспортного засобу №А202856 від 23.11.2012, що підтверджується належним чином засвідченою копіює Акту приймання-передачі Автомобіля, підписаного уповноваженими представниками Позивача та Відповідача та скріпленого їх печатками.

Відповідно до Акту приймання-передачі Автомобіля від 05.12.2012 пробіг останнього на дату передання становить 11 209 км.

Згідно з ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

З матеріалів справи вбачається, що Позивачем Відповідачу були виставлені до оплати рахунки-фактури на загальну суму 19 278,00 грн., а саме:

- № від 31.04.2014 з урахуванням ПДВ на суму 9 614,70 грн.;

- № від 30.06.2014 з урахуванням ПДВ на суму 9 663,30 грн.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до с. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З наданих суду доказів вбачається, що Позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, надав Відповідачеві у тимчасове платне користування Автомобіль на певний строк та за відповідну плату згідно умов Договору, а Відповідач в порушення умов Договору не сплатив на користь Позивача орендні платежі.

З матеріалів справи вбачається, що Відповідач свого обов'язку по сплаті орендної плати в терміни, визначені Договором, не виконав, доказів повної оплати заборгованості за період заявлений в позовній заяві, до матеріалів справи не надав.

Крім того, наявна сума заборгованості зі сплати орендних платежів у розмірі 19 278,00 грн. була визнана Відповідачем

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимога Позивача про стягнення заборгованості у розмірі 19 278,00 грн. зі сплати орендних платежів є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню судом.

Згідно з ч. 1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Судом встановлено, що повернення Автомобіля відбулося 08.07.2014 відповідно до умов Договору оренди транспортного засобу №А202856 від 23.11.2012, що підтверджується належним чином засвідченою копіює Акту повернення Автомобіля, підписаного зі сторони Орендаря п. Сулімовим М.Г., а зі сторони Орендодавця п. Бовенко А.В.

Як зазначалося раніше, відповідно до п. 3.6. Договору до складу орендної плати включено, зокрема, вартість 3 500 км. пробігу Автомобіля на місяць. У разі перевищення пробігу, Орендар сплачує додаткову плату, згідно п. 3.7.1. Договору, положеннями якого передбачено, що Орендар додатково сплачує та/або компенсує Орендодавцю додаткову плату за перепробіг із розрахунку 1,60 грн. (без ПДВ) за 1 (один) км. (розраховується після повернення Автомобіля).

Судом встановлено, що дозволений пробіг за увесь строк користування Автомобілем становить 66 951,62 км. за наступними періодами:

- 3 048,39 км = 3 500 : 31 х 27 (дозволений пробіг за період з 05.12.2012 по 31.12.2012);

- 42 000,00 км. = 3 500 х 12 (дозволений пробіг за 2013 рік);

- 21 000,00 км. = 3 500 х 6 (дозволений пробіг з січня по червень 2014 року);

- 903,23 км. = 3 500 : 31 х 8 (дозволений пробіг з 01.07.2014 по 08.07.2014).

Разом з тим, відповідно до Акту повернення Автомобіля вбачається, що пробіг останнього на дату повернення складає 116 009 км.

Таким чином, перепробіг за Договором становить 37 848,38 км. (116 009 км. - (66 951,62 км. + 11 209 км)).

З матеріалів справи вбачається, що у зв'язку з наявним перепробігом Автомобіля Позивач виставив Відповідачу до оплати рахунок-фактуру № від 08.07.2014 на загальну суму 72 668,89 грн.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що Позивач 05.08.2014 звернувся до Відповідача з фінансовою вимогою №167 від 29.07.2014 про сплату суми заборгованості на підставі Договору на загальну суму 91946,89 грн. (72 668,89 грн. + 19 278,00 грн.), яка була 05.08.2015 отримана Відповідачем, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за №829.

Судом встановлено, що у своїй відповіді на вищевказану фінансову вимогу Відповідач вказав: «Просим продлить отсрочку уплаты имеющийся в конкретном Требовании платежей без применения санкций до 10.09.2014г. Просьба мотивирована неблагоприятной социально-экономической обстановкой в Донецкой области, где расположены основные производственные подразделения ООО «Корум Сорс».

Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву вказував, що Акт повернення Автомобіля від 08.07.2014 підписано не уповноваженими представниками, у зв'язку з чим донарахована сума за перепробіг у розмірі 72 668,89 грн. є необґрунтованою.

З приводу зазначеного суд відзначає наступне.

Статтею 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Пунктом 4.4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» №10 від 29.05.2013 роз'яснено, що у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати:

- визнання пред'явленої претензії;

- зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору;

- письмове прохання відстрочити сплату боргу;

- підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір;

- письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що Відповідач своєю відповіддю фактично визнав суму основного боргу у розмірі 91 946,89 грн., попрохавши здійснити відстрочку оплати до 10.09.2014, у зв'язку з чим судом не приймаються до уваги твердження Відповідача про незаконність нарахування суми за перепробіг у розмірі 72 668,89 грн.

Згідно із статтями 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується наявність у Відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь Позивача, на підставі Договору, за перепробіг Автомобіля суми заборгованості у розмірі 72 668,89 грн.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога Позивача про стягнення з Відповідача суми заборгованості у розмірі 72 668,89 грн. за перепробіг Автомобіля є законною та обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню судом.

Крім того, Позивач просить стягнути з Відповідача у зв'язку із простроченням виконання грошового зобов'язання 18 978,85 грн. - пені, 18 448,22 грн. - інфляційних втрат.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Як зазначалося раніше, пунктом 10.1. Договору передбачено, що у разі затримки здійснення оплати орендної плати та/чи інших платежів, передбачених Договором, Орендар зобов'язується сплатити Орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несвоєчасно здійсненого платежу за кожен день прострочення, або штраф в розмірі п'ять відсотків від суми несвоєчасно здійсненого платежу, якщо прострочення здійснення платежу становить до 7 календарних днів, якщо прострочення здійснення платежу становить більше 07 днів, Орендар сплачує штраф в сумі десяти відсотків від суми заборгованості.

В силу приписів п. 18 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році» №01-8/344 від 11.04.2005 з огляду на вимоги частини 1 статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 ГПК України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого нарахування сум штрафних санкцій, річних, збитків від інфляції, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно.

Судом встановлено, що Відповідач у встановлений Договором строк свого обов'язку щодо сплати орендних платежів суми заборгованості у розмірі 72 668,89 грн. за перепробіг Автомобіля не виконав, допустивши прострочення виконання зобов'язання, тому дії Відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 ЦК України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 ЦК України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Судом враховано положення п. 2.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 за №14, відповідно до якого щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

У п.п. 11.2.-11.3. Договору зазначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань, передбачених цим Договором, припиняється через 3 (три) роки від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. За домовленістю сторін, позовна давність у 3 (три) роки застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) по Договору.

Оскільки умовами укладеного між сторонами Договору встановлена можливість стягнення пені за кожний день прострочення і нарахування штрафних санкцій не обмежується строком, зазначеним у статті 232 Господарського кодексу України, то господарський суд вважає за можливе стягнути з Відповідача пеню за весь період прострочення виконання зобов'язання.

Вказаної правової позиції дотримується також Вищий господарський суд України у постанові від 31.01.2011 року у справі №41/103.

Судом враховано положення п. 2.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 за №14, відповідно до якого щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати розміру подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З розрахунку пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за Договором вбачається, що її нарахування здійснено з уражанням максимально дозволеного розміру неустойки, що не суперечить вимогам статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

Враховуючи наведене, вимоги Позивача про стягнення з Відповідача пені у розмірі 18 978,85 грн. за період з 21.08.2014 по 06.04.2015 є законними, обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню судом у повному обсязі.

Судом розглянуто вимоги про стягнення з Відповідача 18 448,22 грн. - інфляційних втрат, у зв'язку із простроченням Відповідачем виконання грошового зобов'язання на підставі Договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з положеннями пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 за №14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Як встановлено судом, дії Відповідача, який прострочив виконання спірного грошового зобов'язання, є порушенням умов Договору та Додаткових угод, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів Позивача відповідно до норм статті 625 ЦК України.

Здійснивши перевірку наданого Позивачем розрахунку інфляційних втрат, суд приходить до висновку про правильність їх нарахування, а тому указані вимоги є законними, доведеними, та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Таким чином, вимоги Підприємства з іноземними інвестиціями «ВІП-РЕНТ» стосовно стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Корум Корс» пені у розмірі 18 978,85 грн., 18 448,22 грн. - інфляційних втрат є законними, обґрунтованими, доведеними Позивачем належними та допустимими доказами, а тому є такими, що підлягають задоволенню судом у повному обсязі.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Факт невиконання зобов'язання за Договором належним чином доведений, документально обґрунтований, Відповідачем не спростований.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги Позивача про стягнення з Відповідача заборгованості за Договором оренди транспортного засобу №А202856 від 23.11.2012 у розмірі 129 373,96 грн., з яких 91 946,89 грн. - основного боргу, 18 978,85 грн. - пені, 18 448,22 грн. - інфляційних втрат є законними, обґрунтованими та такими, що задовольняються судом у повному обсязі.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012 "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України витрати, пов'язані з розглядом справи, у якому позовні вимоги задоволеному у повному обсязі, покладаються на Відповідача.

За таких обставин, на підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32, 33, 34, 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Корум Корс» (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, буд. 15; ) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Підприємства з іноземними інвестиціями «ВІП-РЕНТ» (01013, м. Київ, вул. Госпітальна, буд. 4; ) заборгованість за Договором оренди транспортного засобу №А202856 від 23.11.2012 у розмірі 129 373,96 грн., з яких 91 946,89 грн. - основного боргу, 18 978,85 грн. - пені, 18 448,22 грн. - інфляційних втрат та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 587,48 грн.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

5. Дата складання повного тексту рішення 25.06.2015.

Cуддя А.В.Яковенко