ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2015 р. Справа № 908/6177/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Горбачова Л.П., суддя Білецька А.М. , суддя Істоміна О.А.,

при секретарі Логвін О.О.,

за участю представників:

позивача - не з'явився,

відповідача - Кондрашова І.А. (дов. №ББУ/ЦОФК69/14 від 10.12.14р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська" (вх.2357З/3) на рішення господарського суду Запорізької області від 26.02.2015р. у справі №908/6177/14,

за позовом Державного підприємства "Одеська залізниця" , м. Одеса,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська", с. Вовчанка,

про стягнення 31055,00 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

Державне підприємство "Одеська залізниця" звернулось до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська" про стягнення 31055 грн.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 26.02.2015р. у справі №908/6177/14 (суддя Колодій Н.А.) позов Державного підприємства "Одеська залізниця" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська" про стягнення 31055 грн. задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська" на користь Державного підприємства "Одеська залізниця" 15527,50 грн. штрафу та 1827 грн. судового збору. В інший частині позову відмовлено.

Відповідач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 26.02.2015р. у справі №908/6177/14. Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ДП "Одеська залізниця" до ТОВ "ЦЗФ "Курахівська" відмовити. У випадку незадоволення скарги в частині скасування рішення, - зменшити розмір штрафу до розміру однієї провізної плати, що складає 6211,00 грн.

Вимоги та доводи апеляційної скарги відповідача мотивовані тим, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки доказам, а саме тому факту, що комерційний акт АА №031880/587/22 від 31.08.2014р. складено не у відповідності до ст.52 Статуту залізниць України та Правилам складання актів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 14.04.2015р. прийнято апеляційну скаргу до провадження. Розгляд апеляційної скарги призначено на "25" травня 2015 р. об 11:00 год. у складі колегії суддів: головуючий суддя Горбачова Л.П., суддя Потапенко В.І., суддя Тарасова І.В.

Розпорядженням голови суду від 22.05.2015р. у зв'язку з відпусткою судді Потапенка В.І. та судді Тарасової І.В. для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Горбачова Л.П., суддя Білецька А.М., суддя Істоміна О.А.

У судовому засіданні 22.06.2015р. представник апелянта (відповідача) підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 25.05.2015р. про відкладення розгляду справи, яку позивач отримав 08.06.2015р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, в межах вимог передбачених ст.101 ГПК України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

З матеріалів справи, зокрема, з залізничної накладної №52208592 від 29.08.2014р. вбачається, що у серпні 2014р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська" (відповідач) відвантажив на адресу Ладижинська ТЕЦ ПАТ "ДТЕК "Западенерго" станція призначення Ладижин Одеської залізниці п'ять вагонів з вантажем - вугілля кам'яне, загальною масою 344100 кг, зокрема, у вагоні №53589560 -нетто - 68000 кг, тара - 24000 кг (а.с.10).

Під час перевірки маси вантажу, який перевозився потягом, на станції Знам'янка Одеської залізниці було виявлено різницю в масі вантажу в вагоні №53589560 та здійснено контрольне зважування на вагонних вагах.

Для засвідчення невідповідності маси вантажу 31.08.2014р. на станції Знам'янка Одеської залізниці було складено комерційний акт АА № 031880/587/22.

Комерційним актом АА № 031880/587/22 від 31.08.2014р. зафіксовано різницю у дійсній вазі та зазначеній відповідачем в накладній, у вагоні №53589560: по накладній нетто - 68000 кг, а фактично виявилось брутто - 84350 кг, тара з документа 24000 кг, нетто - 60350 кг, що складає різницю ваги проти документа в сторону зменшення на 7650 кг. (а.с.11).

Відповідно до вимог ст.118, ст.122 Статуту залізниць України за неправильно зазначену в накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника стягується штраф у розмірі п'ятикратної вартості провізної плати за всю відстань перевезення.

На підставі зазначених обставин, позивачем нараховано відповідачу штраф у розмірі 31055 грн. за неправильно зазначену масу вантажу.

Господарський суд Запорізької області, приймаючи оскаржуване рішення, виходив з того, що позовна вимога позивача в частині стягнення штрафу за неправильно зазначену масу вантажу у розмірі 31055,00 грн. правомірна, обґрунтована та така, що не спростована відповідачем, тому підлягає задоволенню.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Питання, пов'язані з укладенням та виконанням договору перевезення, у тому числі залізничним транспортом, регулюються статтями 908 - 928 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статтями 306 - 315 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Статут залізниць України, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998р. №457, визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту залізниць України). На підставі цього Статуту Мінтранс затверджує: Правила перевезення вантажів (ст.5 Статуту залізниць України).

Згідно зі ст. 6 Статуту залізниць України накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту залізниць та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Статтею 37 Статуту залізниць України передбачено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена їх маса у накладній - основному перевізному документі, який підтверджує укладення договору перевезення вантажу.

Відповідно до ст.24 Статуту залізниць України вантажовідправник несе відповідальність за всі наслідки невірності, неточності або неповноту відомостей, зазначених ним у накладній.

Правилами перевезень вантажів, а саме: п.1.1. розділу 4 "Правила оформлення перевізних документів", зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 р. за № 863/5084, а також ст.23 Статуту передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). У відповідності до цих Правил, а саме: п. 2.1 та п. 2.2, графи "Маса вантажу, визначена відправником, кг" та "Спосіб визначення маси" заповнюються вантажовідправником.

Правильність внесених у накладну відомостей, як це передбачено п. 2.3 Правил оформлення перевізних документів своїм підписом підтверджує представник відправника.

Згідно з п.5.5. розділу 5 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 року за №644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 року за №863/5084, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній відомостей про адресу одержувача, його код, назву вантажу, його кількість, то з відправника стягується штраф згідно зі ст.122 Статуту залізниць. Факт неправильного зазначення відправником зазначених відомостей засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.

Відповідно до п.10 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002 року, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 08.07.2002 року за № 567/6855, комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчику, сортувальної платформи, старший прийомоздавальник) і прийомоздавальник станції, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці (далі - Правила № 567/6855).

Згідно із ст.122 Статуту залізниць України за неправильно зазначену у накладній масу вантажу з відправника стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту.

Статтею 118 Статуту залізниць України встановлено, що за пред'явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Відповідно до ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Пунктом 22 "Правила видачі вантажів", зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 р. за № 862/5083, передбачено, що перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення.

Так, згідно з складеним вищезазначеним комерційним актом контрольне переважування спірного вагону проводилось на 150 тонних вагонних вагах, тобто таким же самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення. Перевіркою було виявлено, що в накладній №52208592 у вагоні вказана маса вантажу складає 68000 кг, фактично ж встановлено що маса вантажу складає 60350 кг, що на 7650 кг менше ніж вказано у накладній.

Відповідно до п.9 Правил складання актів (затверджених наказом Міністерства транспорту України 28.05.2002 р. №334) у комерційному акті детально описуються стан вантажу або багажу і обставини, за яких виявлена незбереженість, а також обставини, які могли бути причиною виникнення незбереженості вантажу, багажу чи вантажобагажу. Ніякі припущення та висновки про причини незбереженості або про вину відправника і залізниці до акта не вносяться. Усі графи бланка акта мають бути заповнені. Не дозволяється проставлення рисок та лапок замість повторення необхідних даних. У комерційному акті зазначається, чи правильно навантажений, розміщений і закріплений вантаж, а також про наявність та стан захисного маркування для вантажів, що перевозяться у відкритих вагонах. У разі неправильного завантаження, розміщення, закріплення вантажу в акті зазначається, яке порушення було допущено. Особи, які склали або підписали комерційний акт або акт загальної форми, що містить дані, які не відповідають дійсності, несуть установлену законодавством відповідальність.

Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України, залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначений відправником у накладній на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Статтею 24 Статуту залізниць України визначено, що вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній. В свою чергу, статтею 122 Статуту встановлено, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 Статуту.

Відповідно до п.3.23 Роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002р. за №04-5/601 зі змінами та доповненнями від 18.11.2003р. за №04-5/1429 підставою для покладання на відправника відповідальності, згідно зі ст.122 Статуту за неправильне зазначення ним відомостей про масу вантажу, є комерційний акт, складений у випадках передбачених ст.129 Статуту. Щодо штрафу нарахованого у розмірі відповідно до статті 118 Статуту, штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитків.

Таким чином, висновки господарського суду про те, що комерційний акт № АА №031880/587/22 від 31.08.2014р. є підставою для покладання відповідальності на відправника, передбаченої ст.122 Статуту є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства України.

Відповідно до п.11 "Правил приймання вантажів до перевезення", зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 24.11.2000 р. за № 861/5082: "У разі зважування вантажів на вагонних вагах відправник у разі потреби провадить дозування вантажу (довантаження або часткове вивантаження). Для цього він повинен безпосередньо біля вагонних ваг організувати дозувальний майданчик, забезпечити його необхідним інвентарем, а при відправленні масових вантажів (вугілля, руди, цементу тощо) - додатковими механізмами для виконання дозувальних операцій в процесі зважування. Тобто відповідач має можливість запобігти подібних порушень і провадити чітке зважування та вказувати у перевізних документах вірну інформацію стосовно маси вантажу.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що комерційний акт АА №031880/587/22 від 31.08.2014р. складений у відповідності до вимог, які ставляться до його складання, а перевірка маси вантажу здійснена у порядку, встановленому п. 22 Правил видачі вантажів, відповідно якого перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення. Зважування вантажів на вагонних вагах провадиться в порядку, передбаченому Правилами приймання вантажів до перевезення.

Викладені в апеляційній скарзі доводи відповідача стосовно невідповідності комерційного акту АА №031880/587/22 від 31.08.2014р. вимогам ст.52 Статуту залізниць України та Правилам складання актів, є безпідставними та такими, що ґрунтуються на довільному та помилковому тлумаченні приписів чинного законодавства, не доведені апеляційному господарському суду жодним належним та допустимим доказом, тобто не мають фактичного та правового обґрунтування.

Перевірка залізницею на станції призначення маси, кількості місць і стану вантажу у разі прибуття вантажу у вагонах навалом і насипом здійснюється згідно приписів п.52 Статуту залізниць України за вимогою одержувача. Маса вантажу вважається правильною, якщо різниця у масі, визначена на станції відправлення порівняно з масою, що виявилася на станції призначення, не перевищує, у разі недостачі, норми природної втрати маси вантажу і граничного розходження визначення маси нетто; у разі надлишку-граничного розходження визначення маси нетто.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, відповідач вказує на той факт, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки комерційному акту АА №031880/587/22 від 31.08.2014р. у зв'язку з тим, що в акті не зазначено про обставини, за якими виникло не збереження вантажу, відсутній детальний опис вантажу. Такі доводи відповідача є необґрунтованим, оскільки в комерційному акті чітко зазначено, що він складений на додаток до акту загальної форми № 22188 від 31.08.2014р., в тексті якого детально описаний стан вантажу та зафіксовано не збереженість вантажу у вигляді скосів у вагоні.

Щодо посилань відповідача на відсутність його вини як вантажовідправника, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з абзацем 3 п.28 Правил приймання вантажів до перевезення затвер джених наказом МТУ від 21.11.2000р. №644 залізниця приймала вантаж до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його марку вання (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кілько сті.

Судом першої інстанції встановлено, що працівник залізниці, здійснивши візуальний огляд вагону, не міг визначити масу вантажу при відправці без зважування. Залізниця не брала участі у зважуванні вантажу, за правильність внесе них даних до залізничної накладної відповідальність згідно з п.2 Правил оформлення перевізних документів затверджених наказом МТУ від 21.11.2000р. №644 зі змінами та доповненнями несе вантажовідправник, за виключенням тих випадків, коли залізниця за заявою вантажовідправника та після проведення відповідної оплати приймає участь у зважуванні ван тажу. При прибутті вагону №53589560 на ст. Знам'янка 31.08.2014 р. його огляд проводився за допомогою промислового телебачення. Працівниками станції проведено опис стану вантажу, згідно з яким захисне маркування не пошкоджено (що свідчіть про відсутність втручання сторонніх осіб до вантажу), протікання вантажу відсутнє (люки вагону від криваються на праву та ліву сторони і при протіканні вантажу, характерні скоси були б на праву та ліву сторону вагону). Таким чином, нерівномірне завантаження вантажу відбулось з вини вантажовідправника.

Посилання вантажовідправника на порушення захисного маркування не відповідає дійсності, оскільки згідно з відміткою у графі Є станції призначення зазначено, що під час перевірки вантажу при його прибутті на станцію призначенні різниці проти опису вантажу (у тому числі і відсутності порушення захисного маркування) у комерційному акті не виявлено.

Разом з тим, згідно із п.3 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшити у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), що підлягає стягненню з боку сторони, що порушила зобов'язання.

У відповідності зі ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу...

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України.

Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв'язку з порушенням зобов'язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції обґрунтовано зменшив розмір штрафу, що підлягає стягненню з відповідача на 50%, тобто до 15527,50 грн., врахувавши фінансовий стан підприємства відповідача та той факт, що сума штрафу за перевезення вантажу є надмірно великою, а також беручи до уваги те, що негативні наслідки від неправильного зазначення маси вантажу в накладній відсутні, збитків ДП "Одеська залізниця" не понесло.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Доводи апелянта, зазначені в апеляційній скарзі, не знайшли свого документального підтвердження матеріалами справи.

Враховуючи вищезазначене, рішення господарського суду Запорізької області від 26.02.2015р. по справі №908/6177/14 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись статтями 99, 101, п.1 ч.1 статті 103, ст.105, Господарського процесуального кодексу України, Харківський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 26.02.2015р. у справі №908/6177/14 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 24.06.15

Головуючий суддя Горбачова Л.П.

Суддя Білецька А.М.

Суддя Істоміна О.А.