РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2015Справа №910/13871/15

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія

«Альфа-Страхування»

До Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре»

Про стягнення 11 603,08 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Гермаш С.М. - по дов. № 631 від 29.09.2014

від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа-Страхування» про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» 11 603,08 грн. виплаченого страхового відшкодування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі договору добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу № 120-0632379-079 від 09.12.2013 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування автомобіля марки Nissan Micra, державний номер СН 6933 АО, а тому позивачем відповідно до положень статей 993, 1191 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля марки ВАЗ 2102, державний номер Х2670 КР під керуванням Мамедова У.Т., яким скоєно ДТП, застрахована відповідачем на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АС/3603227), а тому позивач вказує, що обов'язок з відшкодування збитків покладається на відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.06.2015 порушено провадження у справі № 910/13871/15 та призначено її до розгляду на 16.06.2015.

Позивач в судовому засіданні 16.06.2015 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач у поданому 16.06.2015 до відділу діловодства суду відзиві на позовну заяву проти позову заперечує посилаючись на те, що позивачем не надано звіт про оцінку майна та рішення суду щодо визнання винною особи у скоєнні ДТП.

В судовому засіданні 16.06.2015 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 25.06.2015.

Позивачем 23.06.2015 до відділу діловодства суду подано клопотання про направлення запиту до Управління ДАІ УМВС України в м. Севастополь з метою отримання інформації до якого суду було направлено адміністративний матеріал відносно Мамедова У.Т. внаслідок скоєння ДТП.

Розглянувши подане клопотання суд вважає, що воно не може бути задоволенню з огляду на те, що не здійснюється відправлення поштової кореспонденції до АРК, а задоволення клопотання призведе до затягування розгляду спору та порушення процесуальних строків передбачених ст.. 69 Господарського процесуального кодексу України.

Позивачем 23.06.2015 до відділу діловодства суду подано пояснення по суті спору.

Відповідач в судове засідання 25.06.2015 не з'явився.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, з огляду на наступне

Згідно абз. 2 п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81-1 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

Протокол судового засідання від 16.06.2015 свідчить про те, що представник відповідача Балтян С.С. згідно довіреності № б/н від 11.07.2014 був присутній в цьому засіданні та повідомлений про те, що наступне судове засідання відбудеться 25.06.2015.

Більше того в матеріалах справи наявна розписка від 16.06.2015 представника відповідача Балтян С.С. про те, що останньому повідомлено судом про дату та місце проведення наступного засідання у справі № 910/13871/15.

Суд приходить до висновку, що наявних в матеріалах справи документів достатньо для вирішення справи по суті без участі представника відповідача.

В судовому засіданні 25.06.2015, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

28.03.2014 приблизно о 22 год. 00 хв. у м. Севастополь по вул. Пожарова, кут будинку № 20/1 скоєно ДТП за участю транспортного засобу ВАЗ 2102, державний номер Х2670 КР під керуванням Мамедова У.Т., який недодержав дистанції, та транспортного засобу Nissan Micra, державний номер СН 6933 АО під керуванням Григор'янц Г.П.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль марки Nissan Micra, державний номер СН 6933 АО.

Пошкоджений автомобіль застрахований у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа-Страхування» на підставі договору добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу № 120-0632379-079 від 09.12.2013.

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно п. 3 статті 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Внаслідок вказаної ДТП пошкоджено автомобіль марки Nissan Micra, державний номер СН 6933 АО та його власнику заподіяно матеріальну шкоду розмір якої визначено на підставі ремонтної калькуляції № 1059 VG від 10.04.2014.

Позивачем було складено страховий акт № 1059.206.14.01.01 від 17.04.2014 згідно якого подію визнано страховою та вирішено виплатити страхове відшкодування в розмірі 12 603,08 грн.

Кошти в розмірі 12 603,08 грн. були перераховані позивачем згідно платіжного доручення № 9823 від 23.04.2014 та витягу з відомості № 146 від 23.04.2014.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч. 1 статті 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таким чином, до позивача перейшло в межах суми 12 603,08 грн. право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Цивільна відповідальність транспортного засобу марки ВАЗ 2102, державний номер Х2670 КР, яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди автомобілю Nissan Micra, державний номер СН 6933 АО, застрахована у Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/3603227 (діючий на 28.03.2014).

Відповідно до умов договору (полісу) АС/3603227 страховик зобов'язався відшкодовувати шкоду заподіяну страхувальником життю здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля марки ВАЗ 2102, державний номер Х2670 КР.

Так, вказаним договором ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну визначено в розмірі 50 000,00 грн., розмір франшизи встановлено в розмірі 1 000,00 грн.

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 1 статті 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Позивачем доказів в підтвердження визнання Мамедова У.Т., який керував автомобілем марки ВАЗ 2102, державний номер Х2670 КР, винним у скоєнні адміністративного правопорушення (встановлена у судовому порядку) не подано.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа-Страхування» необґрунтовані та задоволенню не підлягають повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 30.06.2015.

Суддя В.В.Сівакова