номер провадження справи 18/85/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2015 справа № 908/3170/15

за позовом КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» в особі Філії КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» Орджонікідзевського району (юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, бульвар Гвардійський, 137; фактична адреса: 69057, м.Запоріжжя, вул. Адмірала Нахімова, 4)

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «ЕМСІ» (69091, місто Запоріжжя, вул. Нижньодніпровська, 23)

про стягнення 47987,86 грн.

Суддя Носівець В.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність № 144/20-19 від 05.05.2015 р., паспорт серії СА №935681 від 23.02.1999 р.;

від відповідача: ОСОБА_2, директор, протокол зборів № 3 від 19.12.2005 р., паспорт серії СВ №002541 від 05.05.1999 р.;

СУТНІСТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області 14.05.2015 року звернувся позивач КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» в особі Філії КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» Орджонікідзевського району до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «ЕМСІ» про стягнення 47987,86 грн., які складаються з: 34629,85 грн. заборгованості за поставлену теплову енергію за період вересень 2013 р. червень 2014 р., жовтень 2014 р. березень 2015 р., на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 201796 від 01.01.2007 р., 2906,88 грн. пені, 659,50 грн. 3% річних та 9791,63 грн. інфляційних втрат. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на ст.ст. 1, 2, 193, 232, 276 Господарського кодексу України та ст.ст. 11, 15, 16, 96, 258, 526, 530, 625, 629 Цивільного кодексу України.

Ухвалою суду від 15.05.2015 року порушено провадження у справі № 908/3170/15, справі присвоєно номер провадження 18/85/15, судове засідання призначене на 10.06.2015 р.; в судовому засіданні, в порядку ст. 77 ГПК України, оголошувалась перерва до 24.06.2015 р. Розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу, за наявними документами та закінчений 24.06.2015 р., судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, що викладені у позовній заяві; суду наданий акт звірки взаємних розрахунків від 23.04.2015 р. підписаний обома сторонами та скріплений печатками підприємств. Позовні вимоги вмотивовані неналежним виконанням відповідачем зобовязань щодо своєчасності оплати наданих послуг з теплопостачання в рамках договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 201796 від 01.01.2007 р. У звязку з наявністю порушень виконання грошового зобовязання, враховуючи умови договору та норми чинного законодавства, боржнику нараховані пеня, інфляційні втрати та три відсотки річних.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову не заперечив, надав документи, витребувані судом; повідомив, що позивач надає теплоносій неякісно, нижчої температури, про що є переписка сторін.

Заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

КОНЦЕРН «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» в особі директора філії КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» Орджонікідзевського району (надалі позивач, теплопостачальна організація) та товариство з обмеженою відповідальністю «ЕМСІ» (надалі відповідач, споживач) 01.01.2007 р. уклали договір № 201796 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді з наступними змінами (надалі договір).

За умовами договору позивач взяв на себе зобовязання відпустити теплову енергію в гарячій воді відповідачу, а відповідач зобовязався прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку, встановленими умовами договору та додатками до нього, що є його невідємними частинами.

Пунктом 6.2 договору сторони узгодили, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Згідно з п. 6.3 договору підставою для розрахунків споживача з теплопостачальною організацією є рахунок та акт приймання-передачі.

Пунктом 6.4 договору встановлено, що споживач зобовязаний до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на розрахунковий рахунок теплопостачальної організації суму заборгованості за спожиту теплову енергію. Споживач має право робити передоплату.

На виконання умов договору позивач у період вересень 2013 р. червень 2014 р., жовтень 2014 р. березень 2015 р. відпустив відповідачу теплову енергію до приміщення, яке розташоване за адресою: місто Запоріжжя, вул. Нижньодніпровська, 23 на загальну суму 35629,854 грн., про що свідчать акти приймання-передачі теплової енергії за вказаний період. Обєкт теплопостачання визначений додатком № 1а до договору.

Пунктом 6.7 договору встановлено, що споживач з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинен отримати від теплопостачальної організації за адресою: вулиця Адмірала Нахімова, 4, документи за розрахунковий період: рахунок-фактуру; акт приймання-передачі теплової енергії, податкову накладну (платникам ПДВ).

Пунктом 6.7.1 договору сторони узгодили, що отриманий Акт приймання-передачі теплової енергії споживач повинен підписати, оформити належним чином та повернути на адресу теплопостачальної організації на протязі пяти днів з дати отримання.

Відповідно до п. 6.7.2 договору в разі наявності заперечень щодо даних, зазначених в Акті, споживач зобовязаний надати теплопостачальній організації нормативно обґрунтовані письмові заперечення до даного Акту з додаванням відповідних документів та погодити з теплопостачальною організацією всі розбіжності у встановлений пунктом 6.7.1 договору строк. У разі неотримання акту приймання-передачі, або обґрунтованих заперечень в його підписанні у встановлений договором термін, акт підписується теплопостачальною організацією з позначенням про відмову у підписанні його споживачем та оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому розрахунковий період.

Додатковою угодою від 01.01.2007 р., яка набрала чинності з 01.01.2007 р., сторонами доповнено розділ 1 пунктом 1.1 та змінено п. 10.1 договору.

Також у період з 01.08.2008 р. по 2011 р. учасниками правочину укладалися додаткові угоди від 01.08.2008 р., від 01.03.2011 р., від 01.11.2011 р.

Матеріали справи містять підписані обома сторонами та скріплені печатками підприємств Акти приймання-передачі теплової енергії за спірний період та Акти приймання-передачі теплової енергії за спірний період, погоджені в порядку п. 6.7.2. договору, що є, у відповідності до п. 6.3 договору, підставою для проведення остаточних розрахунків.

Споживач оплату отриманої теплової енергії в установлені договором строки не здійснив, сплативши за спірний період лише 1000,00 грн., чим порушив умови договору.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань щодо оплати наданих йому послуг з теплопостачання на його адресу надсилалася претензія № 1482/05-юр від 21.07.2014 р

Претензія залишена без відповіді, борг без оплати.

Внаслідок невжиття відповідачем дій щодо погашення заборгованості на його адресу спрямований лист № 482/09 від 21.04.2015 р. з актом звірки розрахунків, актами приймання-передачі теплової енергії, рахунками та розрахунком заборгованості.

Неналежне виконання відповідачем зобовязань за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 34629,85 грн. підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 193 ГК України господарські зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Аналогічний припис містить ст. 526 ЦК України.

За договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами. (ст. 714 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Укладаючи договір, кожна із сторін прийняла на себе певні зобовязання щодо його виконання, однак відповідач, покладений на нього обовязок щодо оплати отриманої теплової енергії на суму 34629,85 грн., у встановлений договором строк, не виконав, факт порушення відповідачем умов, визначених договором, доведений та підтверджується матеріалами справи зокрема підписаним обома сторонами актом звірки взаємних розрахунків від 23.04.2015 р.

Отже, вимога позивача про стягнення із відповідача 34629,85 грн. основного боргу обґрунтована та задовольняється судом.

За порушення відповідачем строків оплати отриманої теплової енергії позивач, враховуючи положення п. 7.2.8 договору, просив стягнути 2906,88 грн. пені за період прострочення з 20.07.2014 р. по 31.05.2015 р.

Приписами ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Згідно з положеннями ст.ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочення платежу пеню, в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Умовами п. 7.2.8 договору встановлено, що у разі несплати або несвоєчасної сплати споживачем за теплову енергію відповідно до терміну, встановленого у пункті 6.3 цього договору, з наступного дня після закінчення терміну сплати споживачу нараховується пеня у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу (але не більше суми обумовленої чинним законодавством) за кожен день прострочення по день фактичної оплати.

Наданий позивачем розрахунок суми пені є невірним, оскільки позивачем невірно визначений період прострочення виконання зобовязання, дата граничного строку виконання зобовязання. Перерахувавши заявлену до стягнення суму пені, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення з відповідача пені підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 2883,77 грн. за загальний період з 21.07.2014 р. по 31.05.2015 р., в частині стягнення 23,11 грн. пені суд відмовляє в задоволенні позову.

За порушення виконання відповідачем грошового зобовязання позивач просив стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 659,50 грн. за період з 20.11.2013 р. по 10.05.2015 р., а також 9791,63 грн. інфляційних втрат за період з грудня 2013 р. по травень 2015 р.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні витрати повязані з інфляційними процесами в державі та за своєю природою є компенсацією за понесені збитки, завдані знеціненням грошових коштів, а три відсотки річних є платою за користування коштами, які не були своєчасно сплачені боржником. Вказана правова позиція викладена в інформаційному листі Верховного Суду України № 3.2-2005 від 15.07.2005 року.

Надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат суд визнав виконаними не вірно, оскільки позивачем невірно визначений період прострочення виконання зобовязання, дата граничного строку виконання зобовязання, використано невірний метод розрахунку інфляційних втрат та допущені арифметичні помилки при округлені. Перерахувавши належні до стягнення суми 3% річних за заявлений період з 20.11.2013 р. по 10.05.2015 р. та інфляційні втрати за період грудня 2013 р. по травень 2015 р., суд дійшов висновку, що вимога про стягнення з відповідача 3 % річних за спірний період підлягає задоволенню в частині стягнення 657,05 грн. загальний період з 21.11.2013 р. по 10.05.2015 р., в іншій частині позову щодо стягнення 2,45 грн. 3 % річних суд відмовляє в його задоволенні; вимога про стягнення інфляційних втрат за вказаний позивачем період прострочення підлягає задоволенню в частині стягнення 9385,88 грн., в іншій частині позову щодо стягнення 405,75 грн. інфляційних втрат суд відмовляє в його задоволенні.

Відповідно до ст. 22 ГПК України відповідач має право визнати позов повністю або частково.

Згідно зі ст. 78 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Доказів оплати наявної заборгованості, пені, 3% річних та інфляційних витрат відповідач суду не надав, викладені в позові обставини не спростував.

Аргументи відповідача про те, що позивач надає теплоносій неякісно, нижчої температури, прийняті судом до уваги, однак відхилені, оскільки вони не підтверджені документально: обґрунтованих письмових заперечень щодо якості теплової енергії до кожного або окремих Актів приймання-передачі теплової енергії за спірний період не додано; в Акти приймання-передачі теплової енергії за спірний період коригування не внесені, як то передбачено пунктом 6.7.2. договору.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ЕМСІ» (69091, м. Запоріжжя, вулиця Нижньодніпровська, 23, , п/р 137 в АТ «БМ Банк», МФО 380913) на користь КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» (69091, місто Запоріжжя, бульвар Гвардійський, 137, , поточний рахунок зі спеціальним режимом використання № 2813 у Філії Запорізьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», МФО 313957) 34629,85 грн. (тридцять чотири тисячі шістсот двадцять девять грн. 85 коп.) основного боргу. Видати наказ.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ЕМСІ» (69091, м. Запоріжжя, вулиця Нижньодніпровська, 23, , п/р 137 в АТ «БМ Банк», МФО 380913) на користь КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» (69091, місто Запоріжжя, бульвар Гвардійський, 137, , рахунок № 1951 у Філії Запорізьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», МФО 313957) 2883,77 грн. (дві тисячі вісімсот вісімдесят три грн. 77 коп.) пені, 657,05 грн. (шістсот пятдесят сім грн. 05 коп.) 3% річних, 9385,88 грн. (девять тисяч триста вісімдесят пять грн. 88 коп.) інфляційних втрат, 1810,58 грн. (одну тисячу вісімсот десять грн. 58 коп.) судового збору. Видати наказ.

4. В інший частині позову відмовити.

Суддя В.В. Носівець

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України, 26 червня 2015 р.