ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 року Справа № 925/2313/14
Вищий господарський суд України в складі колегії суддів:

Чернов Є.В. - головуючий,
Васищак І.М., Корнілова Ж.О.
за участю представників: Публічного акціонерного товариства "Електромонтаж" Приватного підприємства "Патріот В" розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 ОСОБА_6 Приватного підприємства "Патріот В"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 23 квітня 2015 року
у справі№925/2313/14 господарського суду Черкаської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Електромонтаж"
доПриватного підприємства "Патріот В"
простягнення заборгованості
В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Черкаської області від 27.02.2015р. (суддя Спаських Н.М.) позовні вимоги були задоволені повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.04.2015 року (судді: Шапран В.В., Буравльов С.І., Андрієнко В.В.) рішення господарського суду Черкаської області від 27.02.2015 р. залишино без змін.

Відповідач в касаційній скарзі просить постанову апеляційного господарського суду та рішення суду першої інстанції скасувати з підстав неправильного застосування норм матеріального права.

Скаржник доводить порушення ст.ст. 257, 264, 267 ЦК України, оскільки суд безпідставно дійшов висновку про вчинення відповідачем дій, що свідчать про визнання ним боргу та зумовили переривання позовної давності, відповідач жодної з вказаних дій не вчиняв, не визнає суми заборгованості і ніколи не визнавав, гарантійних листів про сплату заборгованості не надавав, кошти на погашення заборгованості не сплачувались. Щодо взятого до уваги акту звірки взаєморозрахунків станом на 01.03.2012року є недостовірним і не може бути доказом переривання строку давності, оскільки в акті відсутня дата його складання, всі цифри в акті наведені лише за даними позивача, однак достовірність вказаних даних ніким не встановлена і документально не підтверджена, акт не містить прізвища і посади особи, яка підписала його від відповідача.

Приватне підприємство "Патріот В" з доводами касаційної скарги не погодилося, вважає висновки господарських судів щодо переривання позовної давності обґрунтованими, просить оскаржувані рішення та постанову залишити без зміни, в задоволенні скарги відмовити.

Вищий господарський суд України вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи касаційної скарги, заслухавши представників учасників судового процесу, які взяли участь в судовому засіданні, приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.02.2011 між ПАТ "Електромонтаж" та ПП "Патріот В" був укладений договір оренди нежитлового приміщення № ЧК-001.

Відповідно до договору позивач (орендодавець) передає, а відповідач (орендар) приймає у тимчасове платне користування (оренду) нежитлове приміщення першого поверху адміністративної будівлі загальною площею 46,84 кв.м., яке розташоване за адресою вул. Хоменка, 7 у м. Черкаси для використання під офіс (п. 4.1.).

Термін оренди складає 1 рік з 01.02.2011 по 01.02.2012.

Як вбачається із матеріалів справи, актом прийому-передачі приміщення від 01.02.2011 сторони підтвердили передання і прийняття в оренду приміщення.

Актом від 29.02.2012 у зв`язку із закінченням строку договору оренди, сторони підтвердили повернення орендованого майна із оренди.

Відповідно до п. 2.2. - 2.4 договору за користування приміщенням відповідач повинен сплачувати на користь позивача 1 639,40 грн. на місяць з урахуванням ПДВ, орендна плата вноситься до 5 числа поточного місяця.

Відповідач належним чином умови договору стосовно оплати коштів за орендоване майно, не виконував.

Відповідач заперечує проти заявлених вимог з підстав пропуску позовної давності.

Водночас доводить, що обставин, які б свідчили про переривання даного строку з підстав визнання ним боргу перед позивачем відсутні.

Як встановлено судом за період дії договору оренди та з урахуванням підписаних сторонами актів здачі - прийняття робіт, позивач надав, а відповідач прийняв послуг з оренди на загальну суму 21 397,47 грн. за період з лютого 2011 по лютий 2012.

За доводами позивача, які не спростовані відповідачем, за весь період дії договору відповідач сплатив на користь позивача лише у лютому - червні 2011 року платежі за користування орендованим майном в загальній сумі 6572,36 грн., вказавши у призначенні платежів, що це плата за період лютого, березня, квітня і травня 2011.

В матеріалах справи наявний акт звірки, підписаний представниками обох сторін та скріплений печатками відповідних юридичних осіб, згідно якого вбачається, що ПП "Патріот В" станом на 01.03.2012 має заборгованість перед позивачем по орендній платі в розмірі 14825,11 грн., тобто в розмірі заявлених позовних вимог в рамках даної справи.

У відповідності до ст. 256,257, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позивач ставив вимогу про стягнення боргу по орендним платежам за період з червня 2011 по лютий 2012.

Відповідно до відбитку штемпеля канцелярії Господарського суду Черкаської області вбачається, що позивач із даним позовом звернувся до суду 16.12.2014, тобто дійсно для орендних платежів за період червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад і грудень 2011 загальна позовна давність сплила.

Проте, позивачем по справі було заявлено, що даний строк перервався, підписанням між сторонами акту звірки 01.03.2012, яким відповідач фактично визнав борг перед позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Згідно із ч. 4 ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" для забезпечення ведення бухгалтерського обліку підприємство самостійно обирає форми його організації, однією з яких є введення до штату підприємства посади бухгалтера або створення бухгалтерської служби на чолі з головним бухгалтером. Частиною 7 цієї ж статті встановлено, що головний бухгалтер, зокрема, організує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій.

Зі змісту вказаних законодавчих положень вбачається наявність повноваження у головного бухгалтера на підпис акту звірки взаєморозрахунків.

Як було встановлено в процесі розгляду справи вказаний акт звірки був підписаний головним бухгалтером підприємства ОСОБА_6

Головний бухгалтер ОСОБА_6, як представник відповідача був на момент підписання акту звірки уповноваженої на вчинення відповідних дій особою, що визначено Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

На підтвердження вказаного в матеріалах справи наявні інші бухгалтерські документи, а саме: фінансові звіти та довідки до акту інвентаризації розрахунків з покупцями, постачальниками та іншими кредиторами, що зі сторони відповідача підписані саме головним бухгалтером ОСОБА_6, що в свою чергу вказує на те, що даний працівник товариства має право підпису бухгалтерських документів, що стосується ведення господарської та іншої діяльності товариства.

Відповідачем по справі не було надано суду належних та допустимих доказів того, що статутні документи відповідача мають певні обмеження щодо дій головного бухгалтера з підписання актів звірки взаємних розрахунків з контрагентами по господарських договорах.

Підпис головного бухгалтера, що міститься на спірному акті звірки взаєморозрахунків, скріплений відповідною печаткою ПП "Патріот В", відтиск якої не оспорювався відповідачем, до того ж в суді першої інстанції вповноваженим представником було заявлено про те, що печатка підприємства із володіння уповноважених осіб підприємства не вибувала та не викрадалася.

Відповідачем клопотання про проведення експертизи на предмет фальсифікації акта звірки суду не заявлялося, акт звірки за своєю правовою природою не є актом ненормативного характеру а є технічним розрахунковим документом, а відтак не може визнаватися недійсним, тобто втрачати силу належного та допустимого доказу.у справі.

Таким чином, все вище зазначене дає можливість прийти до висновку, що акт звірки взаємних розрахунків від 01.03.2012 зі сторони відповідача ПП "Патріот В" був підписаний вповноваженою особою та скріплений печаткою товариства, а тому він є належним доказом визнання відповідачем свого боргу перед позивачем по оплаті орендних платежів, а отже позовна давність по заявленим вимогам ПАТ "Електромонтаж" 01.03.2012 перервалася та почала свій перебіг заново.

У відповідності до п. 4.4 Постанови Пленуму ВГСУ від 29 травня 2013 року № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" - правила переривання перебігу позовної давності (стаття 264 ЦК України) застосовуються господарським судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. Суду слід встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, що свідчать про визнання боргу, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Крім того, у постанові Верховного Суду України від 24.04.2007 у справі № 26/271 сформульована правова позиція, відповідно до якої акт звірки взаєморозрахунків, підписаний з боку відповідача уповноваженою на це особою, з урахуванням конкретних обставин справи, може бути обставиною, що свідчить про визнання боргу, а отже підставою для переривання строку позовної давності відповідно до ст. 264 ЦК України.

Таким чином суд дійшов правомірного висновку, що трирічний строк позовної давності у відносинах сторін перервався 01.03.2012 року із підписанням акту звірки розрахунків та почав перебіг заново, тому позивач не пропустив строку звернення до суду із позовом у грудні 2014 року.

Оскільки факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання зі сплати на користь позивача коштів у розмірі 14825,11 грн. встановлений судом та відповідачем не спростований, вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат правомірно були визнані судом першої інстанції обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню за розрахунком позивача.

На підставі викладеного, суд обгрунтовано стягнув на користь позивача залишок заборгованості за орендними платежами з червня 2011 по лютий 2012 на підставі договору оренди № ЧК-001 від 01.02.2011, інфляційних втрати та 3% річних за порушення сплати орендних платежів за період дії договору оренди.

З огляду на межі перегляду справи судом касаційної інстанції визначені ст.ст. 1115, 1117 ГПК України не підлягають встановленню нові факти та не допускається переоцінка встановлених у справі обставин, а також суд касаційної інстанції не вправі на підставі власної оцінки доказів.

Касаційна інстанція зазначає, що конкретна дія, яка свідчить про переривання позовної давності підлягає оцінці судом в сукупності з представленими доказами.

Твердження скаржника розцінюються як оспорення висновків суду, що грунтуються на оцінці фактичних обставин та наданих доказах, переоцінка яких не відноситься до повноважень касаційної інстанції.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанції відповідають чинному законодавству, тому не вбачає підстав для задоволення скарги та скасування чи зміні оскаржуваних рішень судів.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 107, 108, 1115, 1117, 1118, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.04.2015 та рішення господарського суду Черкаської області від 27.02.2015 р. у справі № №925/2313/14 господарського суду Черкаської області залишити без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення.

Головуючий - суддя Є.Чернов

Судді І.Васищак

Ж.Корнілова