КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2015 р. Справа№ 910/1290/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Алданової С.О.

Коршун Н.М.

при секретарі Драчук Р.А.

за участю представників:

від позивача Коцюруби С.В. - дов. №6 від 20.05.2015 р.

від відповідача Черепанцевої А.О. - дов. №14-1/15 від 19.02.2015 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ветфактор»

на рішення господарського суду міста Києва

від 07.04.2015 р. (суддя Борисенко І.І.)

у справі №910/1290/15-г

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ветфактор»

(далі - ТОВ «Ветфактор»)

до Товариства з обмеженою відповідальністю

«Вест-Плюс-2000» (далі - ТОВ «Вест-Плюс-2000»)

про розірвання договору та стягнення 6 250 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 07.04.2015 р. у справі №910/1290/15-г у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що оскаржене рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, без перевірки всіх обставин справи, є незаконним і підлягає скасуванню. За твердженнями апелянта, позивачем при поданні заяви про уточнення позовних вимог не було змінено підставу позову, відтак місцевим судом безпідставно відмовлено в прийнятті цієї заяви. На думку скаржника, судом першої інстанції не повною мірою з'ясовано обставини, що мають значення для справи, зроблено висновки, які не відповідають обставинам справи, позивачем, в свою чергу, доведено всі обставини, на які він посилався тощо.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями, справу №910/1290/15-г за апеляційною скаргою ТОВ «Ветфактор» передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О., Коршун Н.М.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 27.05.2015 р., у зв'язку з перебуванням судді Коршун Н.М. на лікарняному, а судді Алданової С.О. у відпустці, змінено склад суду та визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Жук Г.А., Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.05.2015 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 23.06.2015 року.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 23.06.2015 р., враховуючи формування постійного складу судових колегій, вихід судді Алданової С.О. з відпустки,а судді Коршун Н.М. з лікарняного, змінено склад суду та визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О., Коршун Н.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.06.2015 р. апеляційну скаргу ТОВ «Ветфактор» прийнято до провадження у визначеному складі суду.

В судове засідання з'явилися представники сторін, представник позивача (апелянта) доводи скарги підтримав, просив її задовольнити, оскаржене рішення скасувати за наведених в скарзі підстав та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

Представник відповідача доводи скарги заперечив, просив не брати їх до уваги, а відтак рішення місцевого суду як законне та обґрунтоване залишити без змін.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

На підставі ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

Так, ТОВ «Ветфактор» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ «Вест-Плюс-2000» про розірвання договору поставки №20.10/14 від 20.10.2014 р. (далі - Договір) та стягнення 6 250 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на надання відповідачем недостовірної та неповної інформації про товар, відтак на підставі ст.ст. 651, 678 ЦК України є підстави для розірвання згаданого правочину та повернення сплаченої за товар грошової суми.

Відповідач проти позову заперечив з тих підстав, що позивачу на момент укладення Договору було відомо, який товар він замовляв, позивачем не було доведено факту поставки неякісного товару тощо.

В ході розгляду справи судом першої інстанції позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій посилаючись на ч. 2 ст. 693 ЦК України позивач зазначав, що відповідач в порушення умов Договору товар не передав, відтак позивач просив стягнути з відповідача здійснену попередню оплату та розірвати Договір через істотне порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань за Договором тощо. Проте, місцевий суд відмовив в прийнятті цієї заяви вважаючи, що поданою заявою позивач змінив підставу позову після початку розгляду справи по суті.

Суд першої інстанції, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані ними докази, дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, відтак відмовив в задоволенні позову повністю.

Відмовляючи в задоволенні позову місцевий суд посилався на те, що позивач не довів суду, що виготовлений для позивача товар не відповідає умовам Договору, відтак посилання позивача на ч. 2 ст. 678 ЦК України стосовно істотного порушення вимог щодо якості товару як на підставу розірвання Договору та повернення сплачених за товар грошових коштів є безпідставним. Таким чином суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Ветфактор» до ТОВ «Вест-Плюс-2000» про розірвання Договору та стягнення 6 250 грн. є такими, що не підлягають задоволенню.

Так, 20.10.2014 р. між ТОВ «Ветфактор» (покупцем) та ТОВ «Вест-Плюс-2000» (постачальником) укладено Договір, за умовами якого постачальник зобов'язався у встановлені строки виготовити та передати у власність покупця поліетиленові пакети типу банан відповідно до специфікації до Договору.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що за змістом та правовою природою укладений між сторонами Договір є договором поставки, який підпадає під правове регулювання положень ст. 712 ЦК України та ст.ст. 264-271 ГК України.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право, зокрема, відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми (ч. 2 ст. 678 ЦК України).

Відповідно до п. 1.2 Договору найменування товару визначається у специфікації.

Так, специфікацією до Договору сторони визначили вимоги до товару: пакети типу банан (укр. ручка), розмір 40х45/МЗ, матеріал 50мкм/LDPE, кольоровість 2+0, тираж 10 000 шт. (+/-15%), ціна 1,25 грн., загальна вартість товару 12 500,00 грн.

Положеннями п. 2.4 Договору сторони погодили, що документом, який підтверджує факт поставки товару неналежної якості є підписаний сторонами акт про неналежну якість продукції/невідповідності продукції вимогам Договору. Складання акту про неналежну якість за участю позивача та відповідача є обов'язковим.

Проте, в матеріалах справи немає доказів складання акту про поставку товару неналежної якості на підставі п. 2.4 Договору, відтак позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту поставки йому товару неналежної якості.

За твердженнями апелянта, відповідач всупереч замовленню позивача виготовив товар з матового поліетилену замість глянцевого, й таким чином допустив виготовлення неякісної продукції, однак в специфікації до Договору сторони узгодили матеріал, з якого має бути виготовлено товар, а саме - 50 мкм/ LDPE. Умов щодо глянцевого поліетилену Договір не містить.

У відповідності до п. 11.1 Договору, будь-які доповнення до Договору відповідають дійсності лише якщо вони виконані в письмовій формі та підписані уповноваженими представниками сторін, тому твердження позивача про те, що глянцевий блиск товару відноситься до умов, невиконання яких призвело до неналежного виконання відповідачем Договору, є помилковим й таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ч. 2 ст. 651 ЦК України).

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого суду про те, що позивачем не доведено суду невідповідності товару умовам укладеного між сторонами правочину, а відтак посилання позивача на ч. 2 ст. 678 ЦК України в частині істотного порушення вимог щодо якості товару як на підставу розірвання Договору та повернення сплачених за товар грошових коштів не заслуговують на увагу.

Одночасно суд апеляційної інстанції вважав, що судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено в прийнятті заяви позивача про уточнення позовних вимог, оскільки позивачем змінено підставу позову після початку розгляду справи по суті.

Так, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права. Право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду справи господарським судом по суті (п. 3.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Оскільки 24.02.2015 року господарський суд за згодою сторін перейшов до розгляду справи по суті, а заявою про уточнення позовних вимог від 06.03.2015 року позивач фактично змінив підстави позову з посиланням на інші норми матеріального права, зокрема, на ч. 2 ст. 693 ЦК України, місцевий суд законно не прийняв заяву позивача до розгляду.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого суду, як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ветфактор» залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 07.04.2015 р. у справі №910/1290/15-г - без змін.

Матеріали справи №910/1290/15-г повернути до господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді С.О. Алданова

Н.М. Коршун