РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/12390/15 30.06.15 р.

За позовом Приватного акціонерного товариства "МТС Україна"

до Приватного підприємства "Міжнародна Маркетингова Група - Україна"

про встановлення факту неналежного виконання зобов'язань за договором та

визнання послуг неякісними

Суддя Зеленіна Н.І.

При секретарі судового засідання Пархоменко Ю.Л.,

за участю представників сторін:

від позивача: Гаєвська Т.А. за довіреністю № 0038 від 15.01.2015 р.;

від відповідача: Пасенюк К.О. за довіреністю № б/н від 16.04.2015 р.;

Роденко Д.Г. - керівник.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "МТС Україна" звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного підприємства "Міжнародна Маркетингова Група - Україна" про встановлення факту неналежного виконання зобов'язань за договором та визнання послуг неякісними.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.05.2015 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 26.05.2015 р.

26.05.2015 р. від відповідача надійшло клопотання про припинення провадження у справі.

Ухвалою від 26.05.2015 р. розгляд справи відкладено на 16.06.2015 р.

09.06.2015 р. від відповідача надійшов відзив на позов.

У судовому засіданні 16.06.2015 р. оголошувалась перерва до 24.06.2015 р.

22.06.2015 р. від відповідача через відділ діловодства суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою від 24.06.2015 р. розгляд справи відкладено на 30.06.2015 р.

У судовому засіданні 30.06.2015 р. представники відповідача підтримали клопотання про припинення провадження у справі, подане 26.05.2015 р.

Представник відповідача проти задоволення вказаного клопотання заперечила.

Розглянувши клопотання про припинення провадження у справі, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо, зокрема, є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав. У випадках припинення провадження у справі повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається. Про припинення провадження у справі виноситься ухвала, в якій мають бути вирішені питання про розподіл між сторонами господарських витрат, про повернення судового збору з бюджету, а також можуть бути розв'язані питання про стягнення штрафів, передбачених у пунктах 4 і 5 частини другої статті 83 цього Кодексу. Ухвалу про припинення провадження у справі може бути оскаржено.

Як на підставу для припинення провадження у даній справі, відповідач посилається на наявність справи господарського суду міста Києва № 910/15274/14 між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Проте, з наявних доказів вбачається, що предметом спору між сторонами у справі № 910/15274/14 являється стягнення заборгованості за Договором, тобто, суд звертає увагу відповідача на те, що станом на час розгляду справи відсутнє судове рішення між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Таким чином, суд відмовляє у задоволенні клопотання про припинення провадження у справі.

Представник позивача у судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги.

Представники відповідача проти задоволення позову заперечили.

У судовому засіданні 30.06.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

01.07.2013 р. між Приватним акціонерним Товариством «МТС Україна» (надалі - позивач, Замовник) та Приватним підприємством «Міжнародна Маркетингова Група - Україна» (надалі - відповідач, Виконавець) укладено Договір про надання маркетингових послуг № 7/1 (надалі - Договір).

Відповідно до п. п. 1.1. - 1.3. Договору, Виконавець зобов'язується, за завданням Замовника надати маркетингові послуги (далі-послуги), а Замовник зобов'язується прийняти і оплатити такі послуги. Найменування, умови і порядок надання послуг визначається у Додатках до даного Договору, що с його невід'ємною частиною. Для проведення кожного окремого Дослідження в рамках даного Договору складається Додаток до даного Договору, у якому зазначаються наступні умови: назва дослідження, мета проведення дослідження, методологія дослідження, перелік робіт проведених у рамках дослідження, строки проведення дослідження, строки та порядок надання результатів, вартість дослідження (без урахування ПДВ, ПДВ окремо та з урахуванням ПДВ), строки та порядок оплати дослідження.

Пунктами 2.1. - 2.3. Договору сторони погодили, що Виконавець надає послуги по даному Договору, своїми силами з використанням своїх засобів і матеріалів чи користуючись послугами третіх осіб. При залученні до надання послуг третіх осіб Виконавець залишається відповідальним перед Замовником за надання послуг. Виконавець передає Замовнику результати послуг у строк та у формі, передбаченій у Додатках до даного Договору. Передача результатів наданих послуг супроводжується підписанням акту про здачу-прийняття цих послуг. У разі відповідності результатів послуг умовам даного Договору та/або Додатків до даного Договору Замовник протягом 15 (п'ятнадцяти) робочих днів з моменту отримання відповідного акту підписує його. У разі неприйняття результатів послуг Замовник в цей же термін зобов'язаний подати Виконавцю мотивовану відмову від підписання.

Зобов'язанням, згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 626-629 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Позивач, звернувшись до суду із даною позовною заявою, просить визнати послуги, що надавались Приватним підприємством «Міжнародна Маркетингова група - Україна» Приватному акціонерному товариству «МТС Україна» неякісними та встановити факт неналежного виконання зобов'язання за договором.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на допущення відповідачем при виконанні умов Договору численних порушень його умов.

Положення ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України містять перелік способів захисту особистих немайнових або майнового права та інтересів, якими є: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Стаття 13 Конституції України закріплює обов'язок держави забезпечувати захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Зазначені положення Конституції України реалізовані у статті 15 Цивільного кодексу України, відповідно до якої кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також у статті 20 Господарського кодексу України, згідно з якою держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Реалізація цивільно-правового захисту відбувається шляхом усунення порушень цивільного права чи інтересу, покладення виконання обов'язку по відновленню порушеного права на порушника.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

При цьому, предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права саме заходами, які прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення.

Відповідно до ст. 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів та з інших підстав, а також у спорах про визнання недійсними актів з підстав, зазначених у законодавстві, крім: спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України, міждержавних договорів та угод віднесено до відання інших органів; справи про банкрутство; справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції.

Чинним законодавством України встановлення чіткого визначення юридичних фактів, однак із практики застосування термінів, слів та словосполучень у юриспруденції слідує, що юридичними фактами є передбачені законом конкретні обставини, які тягнуть правові наслідки у вигляді виникнення, зміни або припинення правовідносин. Залежно від наявності зв'язку із волею суб'єкта юридичні факти поділяються на події та дії.

Події - це юридично значущі явища, що виникають незалежно від волі людей.

Дії (бездіяльність) - це життєві факти, що є результатом свідомої, пов'язаної з волею діяльності людей, наприклад, правочини, що породжують права і обов'язки; адміністративні акти, які містять приписи зобов'язального характеру; дії, що створюють об'єктивний результат (створення об'єкта інтелектуальної власності). Дії у свою чергу поділяються на правомірні, тобто такі, що відповідають правовим нормам, і неправомірні, які суперечать закону, є правопорушеннями.

Судом встановлюються факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних або юридичних осіб. Суд встановлює факти, що мають юридичне значення, у випадках неможливості їх посвідчення в іншому порядку.

Рішення суду є правозахисним актом, однак способи захисту повинні кореспондуватись з повноваженнями суду, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вимога про встановлення факту не може бути предметом спору і самостійно розглядатись в окремій справі. Встановлення факту може лише бути елементом оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог.

В силу положень ст. 84 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині вказуються обставини справи, встановлені господарським судом; причини виникнення спору.

Тож, з вищенаведеного випливає, що встановлені господарським судом факти мають бути викладені саме в мотивувальній частині рішення.

Проаналізувавши зміст позовних вимог про визнання послуг, що надавались Приватним підприємством «Міжнародна Маркетингова група - Україна» Приватному акціонерному товариству «МТС Україна» неякісними та встановлення факту неналежного виконання зобов'язання за договором, суд дійшов висновку, що фактично такі вимоги не відповідають встановленим законом або договором способам захисту прав, а спрямовані на встановлення судом певних юридичних фактів, що не віднесено до компетенції суду, який, як орган державної влади, зобов'язаний діяти у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Тобто, вимоги позивача про встановлення юридичних фактів можуть бути досліджені та встановлені лише під час вирішення спору про право, відтак, зазначені вимоги не можуть виступати самостійним предметом спору і відповідно способом захисту.

Вказану правову позицію викладено у постанові Вищого господарського суду України від 04.03.2010 р. у справі № 6/403.

У постанові Вищого господарського суду України від 29.03.2011 р. у справі № 3/64 висловлено позицію, що встановлення цивільного факту може лише бути елементом оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог.

Таким чином, заявлені позивачем вимоги не можуть бути самостійним предметом розгляду в господарському суді, оскільки до повноважень останнього не належить повноваження щодо встановлення наявності чи відсутності фактів, що мають юридичне значення, на відміну від місцевих загальних судів, які розглядають справи за заявами про встановлення наявності чи відсутності фактів, що мають юридичне значення, в окремому провадженні. Господарські суди порушують провадження у справах за позовами, в основі яких правова вимога - спір про право, що виникає з матеріальних правовідносин.

Вказану правову позицію викладено, зокрема, у постановах Вищого господарського суду України від 16.02.2011 р. у справі № 5/107 та від 08.08.2012 р. у справі № 5024/180/2012.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги не узгоджуються із способами захисту прав і інтересів, не призводять до поновлення порушеного права позивача, а також не відповідають визначеним ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України способам захисту прав та інтересів.

Статтею 82 Господарського процесуального кодексу України визначено, зокрема, що при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111 16 цього Кодексу.

Верховний Суд України у постанові від 13.07.2004 р. у справі №10/732 зазначив, що дійшовши висновку, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способах захисту прав, суд зобов'язаний відмовити у позові.

За таких обставин, заявлені позовні вимоги про визнання послуг, що надавались Приватним підприємством «Міжнародна Маркетингова група - Україна» Приватному акціонерному товариству «МТС Україна» неякісними та встановлення факту неналежного виконання зобов'язання за договором, являються необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом.

Більш того, зібраними у матеріалах справи доказами підтверджується, що на розгляді господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/15274/14 за позовом Приватного підприємства "Міжнародна Маркетингова Група - Україна" до Приватного акціонерного товариства "МТС Україна" про стягнення 400 500,00 грн. заборгованості за Договором про надання маркетингових послуг № 7/1 від 01.07.2013 р.

Рішенням господарського суду міста Києва від 02.02.2015 р. у вказаній справі задоволено позовні вимоги та стягнуто з Приватного акціонерного товариства "МТС Україна" на користь Приватного підприємства "Міжнародна Маркетингова Група - Україна" 400 500,00 грн. боргу за отримані послуги.

При цьому, в процесі розгляду вказаної справи ПрАТ "МТС Україна" посилалось на неналежну якість наданих за Договором послуг (абз. 11 арк. 3 рішення від 02.02.2015 р. у справі № 910/15274/14).

У той же час, вказане рішення не набрало законної сили у зв'язку з його переглядом судом апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного, суд звертає увагу ПрАТ "МТС Україна", що обставини, які викладені у якості підстав для задоволення даного позову, можуть доводитись, зокрема, при вирішенні спору у справі № 910/15274/14.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Дослідивши зібрані у матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий покладається на позивача.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 43, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "МТС Україна" до Приватного підприємства "Міжнародна Маркетингова Група - Україна" про встановлення факту неналежного виконання зобов'язань за договором та визнання послуг неякісними відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 02.07.2015 р.

Суддя Н.І. Зеленіна