РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2015 р. Справа № 906/293/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Гудак А.В.

судді Василишин А.Р. ,

судді Філіпова Т.Л.

при секретарі Лукащик Г.В.

за участю представників сторін:

позивача - Пронюк В.Я., довіреність в справі;

відповідача - Кармазіна Г.А., довіреність в справі.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача - Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення господарського суду Житомирської області від 28.04.15 р. у справі № 906/293/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м. Київ)

до Комунального підприємства Новоград - Волинської міської ради "Новоград-Волинськтеплокомуненерго" (м. Новоград - Волинський, Житомирська область)

про стягнення 20 332,32 грн.

Розпорядженням голови Рівненського апеляційного господарського суду від 23.06.2015 р. у зв'язку із перебуванням у відпустці суддів Олексюк Г.Є., Сініциної Л.М. та відповідно до затверджених складів колегій, внесено зміни до складу колегії суддів, окрім заміни головуючого судді. У справі № 906/293/15 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Гудак А.В., суддя Василишин А.Р., суддя Філіпова Т.Л.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 28.04.2015 р. у позові Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м. Київ) до Комунального підприємства Новоград - Волинської міської ради "Новоград Волинськтеплокомуненерго" (м. Новоград - Волинський, Житомирська область) про стягнення 20 332,32 грн. відмовлено.

Рішення господарського суду Житомирської області мотивоване тим, що частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Однак, суд першої інстанції прийшов до висновку, що сторони, уклавши Договір № 258/30 про організацію взаєморозрахунків від 25.02.2014 р. змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до Договору на купівлю-продаж природного газу № 14/2400/11 від 30.09.2011. Розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені у Договорі № 258/30 про організацію взаєморозрахунків від 25.02.2014 р. а тому строки виконання зобов'язання відповідачем було дотримано, а тому підстав для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин не має. Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 25.03.2015 у справі № 924/1265/13, рішення у справі по якій є обов'язковим для всіх судів України, згідно зі ст. 111-28 ГПК України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач - Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить прийняти апеляційну скаргу до провадження, скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 27.04.2015 р. у справі № 906/293/15 щодо відмови у стягненні 3 % річних у розмірі 13 115,54 грн., збитків внаслідок інфляції у розмірі 7 216,79 грн., прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги, судові витрати покласти на відповідача.

На думку скаржника, рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим.

Зокрема, скаржник зазначає, що 30.09.2011 року позивач та відповідач уклали Договір №14/2400/11 купівлі-продажу природного газу. Постачання природного газу за вказаним договором здійснювалося в період з жовтня 2011 року по грудень 2012 року. 25 лютого 2014 р. Головним управлінням Державної казначейської служби України у Житомирській області, Департаментом фінансів Житомирської обласної державної адміністрації, Фінансовим управлінням Новоград-Волинської міської ради, Острозькою міською радою, та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" був укладений договір № 258/30 про організацію взаєморозрахунків.

Скаржник зазначає, що Договір № 258/30 було укладено 25 лютого 2014 року. В той же час, період нарахування 3% річних та інфляційних, що були заявлені до стягнення - з 28 жовтня 2013 року по 01 квітня 2014 року. Зазначеній обставині не було надано оцінку судом, доводи позивача з цього приводу суд невмотивовано відхилив.

Відповідно до ч. 2 ст. 631 Цивільного кодексу України договір набирає чинності з моменту його укладення. В ч. 3 тієї ж статті зазначено, що сторони можутъ встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Проте, Договір № 830/30 не містить положень про те, що умови Договору № 258/30 застосовуються до відносин між Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та відповідачем, які виникли до моменту укладення договору.

На думку скаржника, що оскільки договір № 258/30 було укладено 25 лютого 2014 року, він не може розповсюджувати свою дію на відносини, що виникли між сторонами в період з 28 жовтня 2013 року по 01 квітня 2014 року. Таким чином, суд першої інстанції неправомірно застосував Договір №258/30 до правовідносин, яю існували раніше, чим порушив ст. 631 Цивілного кодексу України.

Окрім того, скаржник зауважує, що суд першої інстанції неправильно послався на п. 17 Договору № 258/30, оскільки в ньому мається на увазі, що після виконання договору сторони не мають одна до одної претензій стосовно організації проведення сторонами взаєморозрахунків, а не претензій як таких.

На думку скаржника, для повного та об'єктивного розгляду справи, дослідження віповідних обставин, господарському суду необхідно було розділити правовідносини між позивачем та відповідачем до моменту виконання умов договору про організацію взаєморозрахунків № 258/30 та після виконання умов договорів про організацію взаєморозрахунків, оскільки у п. 15 вищезазначених договорів про організацію взаєморозрахунків зазначається про те, що сторони засвідчують, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

Скаржник зазначає, що умови договору купівлі-продажу природного газу №14/2400/11 від 30.09.2011 року є чинними та підлягають виконанню відповідачем у повному обсязі, оскільки як зазначається у ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Щодо стягнення 3 % річних та інфляційних нарахувань скаржник посилається на ст. ст. 11, 530, 549, 611, 625, 626 ЦК України та 230 ГК України, п. 4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 р. № 14.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 28.05.2015 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження.

19.06.2015 р. на адресу Рівненського апеляційного господарського суду надійшов відзив від відповідача, в якому останній просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення господарського суду Житомирської області у справі № 906/293/15 від 28.04.2015 р. - без змін.

Представник позивача в судовому засіданні 24.06.2015 р. підтримав доводи апеляційної скарги. Вважає, що рішення суду першої інстанції від 28.04.2015 р. є незаконним та необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм чинного законодавства, а тому просить його скасувати, а апеляційну скаргу - задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні 24.06.2015 р. заперечив проти доводів апеляційної скарги. Вважає, що рішення суду першої інстанції від 28.04.2015 р. є законним та обґрунтованим, таким, що прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Рівненський апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників сторін у судовому засіданні, розглянувши доводи апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що рішення господарського суду Житомирської області від 28.04.2015 р. у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу скаржника - без задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається матеріалів справи, 30.09.2011 р. між національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (продавець/позивач) та комунальним підприємством Новоград - Волинської міської ради "Новоград - Волинськтеплокомуненерго" (покупець/відповідач) укладено Договір № 14/2400/11 на купівлю - продаж природного газу з додатками та додатковими угодами до нього (далі - Договір, а. с. 18 - 23).

Відповідно до п. 1.1 Договору продавець зобов'язується передати у власність покупцю у IV кварталі 2011 року та у 2012 році імпортований природний газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", далі - газ), для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням та релігійними організаціями, а покупець зобов'язується приймати та оплачувати газ на умовах цього.

Згідно п. 1.2 Договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням та релігійними організаціями.

Пунктом 3.3 Договору передбачено, що сторони домовилися, що приймання - передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Відповідно до п. 3.4 Договору не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцю підписані та скріплені печатками покупця та газорозподільного (газотранспортного) підприємства три примірника акта приймання - передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газорозподільному (газотранспортному) підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленим печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта.

Пунктом 5.2 Договору сторони встановили, що ціна за 1000 куб. м. природного газу становить 1 091,00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 1091,00 грн., крім того ПДВ - 20 %, всього з ПДВ - 1 309,20 грн.

Відповідно до п. 5.3 Договору у разі зміни НКРЕ ціни на природний газ або транспортування, розподіл і постачання, сторони вносять зміни до п. 5.2 цього договору з дати набрання чинності встановленої НКРЕ ціни та тарифів.

Згідно п. 6.1 Договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 7.1 Договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим Договором.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 Договору продовець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього договору він у безспірному порядку зобовязуєтьсясплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 відсотків від суми простроченого платежу.

Цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 01.10.2011 р. до 31.12.2012 р., а частині проведенння розрахунків за газ та послуг з його транспортування - до повного погашення заборгованості.

Договір № 14/2400/11 від 30.09.2011 р. підписаний сторонами та скріплений їх печатками.

Додатковими угодами № 1 від 11.10.2011 (а. с. 24) та № 2 від 01.08.2012 (а. с. 25) до Договору № 14/2400/11 на купівлю - продаж природного газу від 30.09.2011, на підставі змін, що були внесені Законами України від 20.09.2011 № 3741-VI та від 24.05.2012 № 4834-VI до Податкового кодексу України, сторони виклали п. 5.2 в новій редакції, згідно з яким погодили, що ціна за 1000 куб. м природного газу, яку належить сплатити покупцеві за споживання газу, залишилась незмінною - 1 309,20 грн (з ПДВ).

Додатковою угодою № 2 від 01.08.2012 до вказаного Договору сторони виклали п. 2.1 статті 2 "Кількість та якість газу" Договору у наступній редакції: "Продавець передає покупцеві у 2011 році природний газ у обсязі 755,320 тис. куб. м. та у 2012 році 4 800,00 тис. куб. м. (а. с. 25).

На виконання умов Договору № 14/2400/11 на купівлю-продаж природного газу від 30.09.2011 р. позивач поставив відповідачу в жовтні 2011 року, листопаді, грудні 2012 року природний газ в об'ємі 4 053,348 тис куб. м на загальну суму 5 306 643,21 грн, що підтверджується підписаними та скріпленими печатками сторін актами приймання - передачі природного газу від 31.10.2011, від 27.11.2012, від 30.11.2012 та від 31.12.2012 (а. с. 26 - 29). Дані акти є достатнім і належним доказом передачі газу, а також підставою для остаточних розрахунків між сторонами, оскільки передбачені умовами п. 3.4 Договору.

Невиконання відповідачем покладеного на нього обов'язку щодо оплати поставленого природного газу у строки, встановлені п. 6.1 Договору, слугувало підставою для звернення позивача з позовом про стягнення з відповідача по Договору № 14/2400/11 від 30.09.2011 на купівлю - продаж природного газу 1 404 999,82 грн, з яких 1 029 499,02 грн основної заборгованості, 8630,77 грн інфляційних втрат, 398 88,74 3 % річних, 148 190,74 грн пені та 178 790,55 грн 7 % штрафу.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 09.01.2014 у справі № 906/1697/13 вимоги позивача було задоволено частково, стягнуто з відповідача 1 029 499,02 грн основного боргу та 208 487,68 грн інших нарахувань, в т. числі: інфляційні, річні, штраф та пеню (а. с. 56 - 60).

В матеріалах справи наявний Протокол узгодження заборгованості за природний газ за рахунок різниці в тарифах на теплову енергію від 18.10.2013 р., укладений між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" та КП "Новоград-Волинськтеплокомуненерго", яким останні узгодили борг за 2012 р. за договором № 14/2400/11 від 30.09.2011 р. в сумі 1 029 499,020 грн. (а.с. 105).

З матеріалів справи вбачається, що 08.02.2014 р. погоджено Протокол № 1 засідання територіальної комісії з погашення заборгованості підприємств паливно-енергетичного комплексу Житомирської області. На розгляд комісії винесено пропозиція щодо розподілу субвенції з державного бюджету у сумі 13 000 000,00 грн. на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію за рахунок джерел, визначених у пункті 2 статті 16 Закону України "Про державний бюджет України на 2014 р.", враховуючи питому вагу обсягів заборгованості з різниці в тарифах кожного підприємства від загального обсягу по області: зокрема, КП "Новоград-Волинськтеплокомуненерго" - 1 347 950,00 грн. (а.с. 107-109).

В Додатку № 1 до протоколу комісії № 1 від 08.02.2014 р. зазначено, що обсяг заборгованості за 2012-2013 рр. КП "Новоград-Волинськтеплокомуненерго" становить 7 063 951,28 грн. (а.с. 111).

25.02.2014 між головним управлінням Державної казначейської служби України у Житомирській області (сторона перша), департаментом фінансів Житомирської облдержадміністрації (сторона друга), фінансовим управлінням Новоград-Волинської міської ради (сторона третя), Управлінням житлово - комунального господарства, енергозбереження та комунальної власності Новоград-Волинської міської ради (сторона четверта), комунальним підприємством Новоград-Волинської міської ради "Новоград-Волинськтеплокомуненерго" (сторона п'ята) та національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (сторона остання) було укладено Договір № 258/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до п. 2 ст. 16 Закону України „Про Державний бюджет України на 2014 рік"), предметом договору є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п. 24 ст. 14 та п. 2 ст. 16 Закону України „Про Державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувались та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 № 30 (а. с. 70 - 74).

За змістом п.п. 3 - 8 вище Договору про організацію взаєморозрахунків, Державна казначейська служба України перераховує кошти, які надійшли до спеціального фонду державного бюджету від продажу облігацій внутрішньої державної позики згідно з п. 2 ст. 16 Закону України „Про державний бюджет України на 2014 рік", стороні першій у сумі 1 029 499,02 грн на підставі рішення Мінфіну.

Сторона перша перераховує на рахунок сторони другої кошти в сумі 1 029 499,02 грн для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню.

Сторона друга перераховує на рахунок сторони третьої кошти у сумі 1 029 499,02 грн для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню.

Сторона третя перераховує на рахунок сторони четвертої 1 029 499,02 грн для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню.

Сторона четверта перераховує на рахунок сторони п'ятої 1029499,02 грн для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню.

Сторона п'ята перераховує на рахунок сторони останньої 1029499,02 грн, у т. ч. податок на додану вартість 171583,17 грн, для погашення заборгованості за спожитий природний газ за 2012 рік згідно з Договором від 30.09.2011 № 14/2400/11.

Відповідно до ч. 2 п. 11 Договору про організацію взаєморозрахунків з метою виконання Договору сторони зобов'язалися, зокрема, не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до Договору.

Згідно п. 16 Договору про організацію взаєморозрахунків сторони засвідчують, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

Пунктом 14 Договору про організацію взаєморозрахунків передбачено, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором.

У відповідності до п. 15 Договору про організацію взаєморозрахунків договір є дійсним лише у разі проведення відповідного фінансування (п. п. 14, 15 Договору від 25.02.2014).

На виконання Договору № 258/30 про організацію взаєморозрахунків від 25.02.2014 р., згідно з платіжного доручення № 1 від 12.03.2014 р. позивачу було перераховано 1 029 499,02 грн заборгованості за природний газ за Договором від 30.09.2011 № 14/2400/11. Зазначена сума оплачена Новоград-Волинським управлінням Державної казначейської служби України 01.04.2014 (а. с. 75).

Таким чином, дані письмові докази спростовують доводи апеляційної скарги щодо обґрунтованості та правомірності нарахування 3 % річних в сумі 13 115,54 грн. та інфляційних втрат в сумі 7 216,79 грн. по зобов'язаннях грудня 2012 р.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що 05.12.2014 між головним управлінням Державної казначейської служби України у Житомирській області (сторона перша), департаментом фінансів Житомирської облдержадміністрації (сторона друга), фінансовим управлінням Новоград - Волинської міської ради (сторона третя), управлінням житлово - комунального господарства, енергозбереження та комунальної власності Новоград - Волинської міської ради (сторона четверта), комунальним підприємством Новоград - Волинської міської ради "Новоград - Волинськтеплокомуненерго" (сторона п'ята) та НАК "Нафтогаз України" (сторона остання) було укладено Договір № 1046/30 про організацію взаєморозрахунків (згідно з п. 2 ст. 16 Закону України „Про Державний бюджет України на 2014 рік"), предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунків по погашенню заборгованості з пені, штрафних та фінансових санкцій по рішенню господарського суду від 09.01.2014 р. у справі № 906/1697/13 по Договору від 30.09.2011 № 14/2400/11 за 2012 рік у розмірі 208 487,68 грн (а. с. 128 - 130).

Як вбачається з платіжного доручення № 9 від 10.12.2014 р. (а. с. 122) вказана сума була оплачена Новоград - Волинським управлінням Державної казначейської служби України 30.12.2014 р.

Отже, станом на 30.12.2014 р. у відповідача перед позивачем була відсутня заборгованість по Договору на купівлю - продаж природного газу від 30.09.2011 № 14/2400/11 за поставлени у 2012 р. природній газ.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 20 332,32 грн., з яких: 7 216,79 грн. інфляційні втрати за період листопад, грудень 2013 р., які нараховані за зобов'язаннями грудня 2012 р. та 13 115,54 грн. 3% річних за період з 29.10.2013 р. по 01.04.2014 р., які нараховані за зобов'язаннями грудня 2012 р., так як відповідач неналежним чином виконав покладений на нього обов'язок щодо оплати поставленого газу у строки, встановлені п. 6.1 Договору № 14/2400/11 від 30.09.2011 р.

Абзацом 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору.

Частиною 1 ст. 173 ГК України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено обов'язок суб'єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про теплопостачання" державна підтримка у сфері теплопостачання надається відповідно до обсягів коштів, передбачених законом про Державний бюджет України та місцевими бюджетами на відповідний рік, а також коштів на проведення науково-дослідних робіт з удосконалення систем теплопостачання та енергозбереження.

Статтею 23 Закону України "Про Державний бюджет України на 2012 рік" передбачено, що перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, здійснюється у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2012 № 517 затверджено Порядок та умови надання у 2012 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування.

Зазначений Порядок визначають механізм перерахування і надання у 2012 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування (далі - заборгованість) (п. 1.1 Порядку).

Згідно з п. 4 цього Порядку підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається підприємствами, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію населенню або надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення (далі - надавачі послуг), та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості (далі - учасники розрахунків), у тому числі у разі заміни сторони у зобов'язанні під час здійснення розрахунків за придбану/реалізовану на оптовому ринку електричну енергію, на підставі довідки, що підтверджує наявність в учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості на дату підписання такого договору.

Учасниками розрахунків є територіальні органи Казначейства; Міністерство фінансів Автономної Республіки Крим, обласні, міські у м. Києві та Севастополі фінансові управління, фінансові управління районних, районних у м. Києві та м. Севастополі держадміністрацій чи структурні підрозділи з питань фінансів виконавчих органів міських (міст обласного значення) рад (далі - місцеві фінансові органи); надавачі послуг; Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", її філії, дочірні підприємства і компанії; суб'єкти господарювання, що здійснюють постачання природного газу за регульованим тарифом; підприємства, що здійснюють передачу та постачання електричної енергії (далі - енергопостачальники); державне підприємство "Енергоринок"; енергогенеруючі компанії та їх кредитори - постачальники вугільної продукції; державне підприємство "Вугілля України"; вугледобувні підприємства; Держрезерв. Кількість сторін договору про організацію взаєморозрахунків є необмеженою та визначається такою кількістю учасників розрахунків, виконання договору якими забезпечить погашення заборгованості та надходження до бюджету коштів у сумі, необхідній для її погашення. Учасниками розрахунків можуть бути підприємства, установи, організації та інші суб'єкти господарювання незалежно від форми власності. Із суб'єктами господарювання, що здійснюють постачання природного газу, та енергопостачальниками проводяться розрахунки з погашення кредиторської заборгованості за спожиті енергоносії (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій).

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відсутні підстави для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, оскільки уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору № 14/2400/11 від 30.09.2011 р. на купівлю-продаж природнього газу.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що договори № 258/30 від 25.02.2014 р. та № 1046/30 від 05.12.2014 р. про організацію взаєморозрахунків між головним управлінням Державної казначейської служби України у Житомирській області, департаментом фінансів Житомирської облдержадміністрації, фінансовим управлінням Новоград-Волинської міської ради, Управлінням житлово-комунального господарства, енергозбереження та комунальної власності Новоград-Волинської міської ради , комунальним підприємством Новоград - Волинської міської ради "Новоград -Волинськтеплокомуненерго" та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", не є новацію щодо договору № 14/2400/11 від 30.09.2011 р. у розумінні ч. 2 ст. 604 ЦК України, оскільки при його укладанні сторони не припинили первісні зобов'язання за договором № 14/2400/11 від 30.09.2011 р. на постачання природного газу для вироблення теплової енергії, замінивши їх новими зобов'язаннями між тими ж сторонами, а лише організували взаєморозрахунки із погашення заборгованості за природний газ за цим договором.

Окрім того, за умовами договорів від 25.02.2014 р. та 05.12.2014 р. про організацію взаєморозрахунків передбачалося не тільки надання державою коштів на погашення заборгованості, але також змінювалися строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі договору від 30.09.2011 р.

Так, за змістом підпунктів 2, 3 п. 11 договорів про організацію взаєморозрахунків сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору та перерахувати кошти наступній стороні.

Договори набули чинності і державою профінансовано погашення заборгованості у сумі 1 029 499,02 грн. та 208 487,68 грн. Договори не передбачали можливості існування між сторонами інших грошових зобов'язань та підстав для інших грошових вимог.

Як встановлено судом першої інстанції, розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені у договорі про організацію взаєморозрахунків. Відтак, враховуючи, що строки виконання зобов'язання відповідачем дотримано, підстави для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України та, відповідно, задоволення позовних вимог відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 09.09.2014 р. у справі № 5011-35/1533-2012-19/522-2012, від 30.09.2014 р. у справі № 5011-35/1534-2012-42/553-2012, від 16.09.2014 р. у справі № 5011-42/1230-2012-69/542-2012 та у справі № 924/1265/13 від 25.03.2015 р.

Згідно ст. 111-28 ГПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України; суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону.

З огляду на викладене, доводи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.104 Господарського процесуального кодексу України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права і його необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 49,99,101,103,105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення господарського суду Житомирської області від 28.04.2015 р. року у справі № 906/293/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача - Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

3. Справу № 906/293/15 повернути до господарського суду Житомирської області.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.