ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23.06.15р. Справа № 904/3005/15

За позовом українського державного підприємства "Укрхімтрансаміак", м.Київ

до державного підприємства "Український державний науково-дослідний і проектний інститут азотної промисловості і продуктів органічного синтезу", м.Дніпродзержинськ, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості та розірвання договору

Суддя Петренко І.В.

Секретар судового засідання Пономарьов Є.О.

Представники:

від позивача: представник Поповіченко О.М. - довіреність № 33д від 29.04.15р.;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Українське державне підприємство "Укрхімтрансаміак", м.Київ (далі по тексту - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до держаного підприємства "Український державний науково-дослідний і проектний інститут азотної промисловості і продуктів органічного синтезу", м.Дніпродзержинськ, Дніпропетровська область (далі по тексту - відповідач) в якій позивач просить суд:

- розірвати укладений між позивачем та відповідачем договір №24-30 від 29.12.2012р.;

- стягнути з відповідача передплату з договором №24-30 від 29.12.2012р. на суму 5001063,41грн.;

- стягнути з відповідача пеню у розмірі 335413,39грн.; нарахування на індекс інфляції у розмірі 1456369,33грн.; три відсотки річних у розмірі 237995,81грн.

Судові витрати по справі позивач просив суд стягнути з відповідача.

За результатами розгляду позовної заяви за вих. №339 від 01.04.2015р. ухвалою суду від 09.04.2015р. порушено провадження по справі та призначено слухання на 05.05.2015р.

Суд розгляд справи відкладав з 05.05.2015р. до 04.06.2015р.

В порядку статті 69 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду справи продовжено на 15 (п'ятнадцять) календарних днів, а саме до 23.06.2015р. включно.

Суд розгляд справи відкладав з 04.06.2015р. до 23.06.2015р.

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Позивач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується засвідченою копією реєстру поштових відправлень суду та явкою представника в судове засідання.

Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується засвідченою копією реєстру поштових відправлень суду та явкою представника в судове засідання.

Суд оголошував перерву з 23.06.2015р. 11год. 45хв. до 23.06.2015р. 12год. 15хв.

23.06.2015р. повноважний представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні в повному обсязі.

Повноважний представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечує, посилаючись на обставини, викладені у відзиві.

В судовому засіданні оглянуто всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір.

Суд розглянув справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи вимоги статті 69 Господарського процесуального кодексу України щодо строків розгляду справи у судовому засіданні, яке відбулося 23.06.2015р. в порядку ст.85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, подані документи, заслухавши пояснення повноважних представників позивача та відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

29.12.2012р. між українським державним підприємством "Укрхімтрансаміак" (далі по тексту - позивач) та держаним підприємством "Український державний науково-дослідний і проектний інститут азотної промисловості і продуктів органічного синтезу" (далі по тексту - відповідач) укладено договір №24-30 (далі по тексту - договір), відповідно до пункту 1.1 умов якого виконавець зобов'язується виконати роботи по створенню системи періодичного акустико-емісійного моніторингу та контролю напружено-деформованого стану МА на переходах через автомобільні дороги та залізничні колії (15 од.) (далі по тексту - роботи), які зазначені у Технічному завданні (Додаток №2 до договору), що додається до цього договору і є його невід'ємною частиною і виконуються згідно робочого проекту "Створення системи періодичного акустико-емісійного моніторингу та контролю напружено-деформаційного стану магістрального аміакопроводу на переходах через автомобільні дороги та залізничні колії (15 од.)", а замовник - прийняти і оплатити виконані роботи на умовах цього договору.

Пунктом 1.3 договору визначено, що строки виконання робіт визначаються погодженим сторонами планом-графіком (Додаток №4 до договору).

Пунктом 3.1 договору визначено, що ціна цього договору становить 5556737,12грн., в т.ч. ПДВ 20% - 926122,85грн. і складена відповідно до Протоколу погодження договірної ціни (Додаток №1 до договору) і кошторисної документації (Додаток №3 до цього договору), що є невід'ємними частинами цього договору.

Підпунктом 4.3.1 пункту 4.3 договору визначено, що авансовий платіж у розмірі 90% від вартості робіт по договору перераховується виконавцю протягом 5 (п'яти) банківських днів з моменту підписання сторонами договору та отримання відповідного рахунку від виконавця.

Підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 договору визначено право замовника достроково розірвати договір у разі невиконання зобов'язань виконавцем, повідомивши про це його у 20-дений строк.

Договір набуває чинності з дня його підписання і діє протягом одного календарного року, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (пункт 10.1 договору).

На виконання підпункту 4.3.1 пункту 4.3 договору позивач платіжним дорученням №9 від 22.01.2013р. перерахував позивачу авансовий платіж у розмірі 5001063,41грн.

Технічне завдання на створення системи періодичного акустико-емісійного моніторингу та контролю напруженно-деформованого стану МА на переходах через автомобільні дороги та залізничні колії, яке є додатком №2 до укладеного між сторонами договору також визначає строк виконання згідно умов договору та календарного плану.

Господарський суд ухвалою від 09.04.2015р. про порушення провадження у справі, ухвалою від 05.05.2015р. про відкладення розгляду справи; ухвалою від 04.06.2015р. про відкладення розгляду справи витребовував зокрема у позивача додаток №4 до договору (оригінал - для огляду; належним чином засвідчена копія - для долучення до матеріалів справи), який і є календарним планом та який містить конкретний строк, як зазначає позивач, виконання робіт.

Господарський суд констатує, що протягом двомісячного строку розгляду справи, який передбачено статтею 69 Господарського процесуального кодексу України і який було за клопотанням відповідача ухвалою суду продовжено на 15 (п'ятнадцять) календарних днів, позивач вимоги суду не виконав, поважність причин не повідомив.

За результатами вивчення матеріалів справи господарський суд констатує, що строк виконання робіт належними доказами не доведено, отже господарський суд вважає, що строк виконання робіт в укладеному між сторонами договорі не визначено.

Стаття 530 Цивільного кодексу України визначає важливу умову виконання зобов'язання - строк (термін) виконання. Зазначена умова відповідно до положень Цивільного кодексу України не є істотною, оскільки зобов'язання і без визначеного строку (терміну) виконання будуть дійсними, але є важливою для визначення того часу, коли боржник має виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти запропоноване виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання (ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України).

Цивільно-правові зобов'язання можуть бути і без визначеного строку виконання. В такому випадку кредитор має право вимагати виконання зобов'язання, а боржник відповідно виконати зобов'язання в будь-який час. Загальним правилом виконання такого зобов'язання є правило, що боржник має виконати свій обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення кредитором вимоги. Тобто пред'явлення кредитором вимоги є тільки початком строку виконання, і виконання боржником обов'язку в будь-який день семиденного строку буде вважатися належним виконанням. Це правило є важливим, оскільки боржник буде вважатися таким, що порушив умову про строк виконання, а кредитор відповідно отримує право звертатися за захистом свого порушеного права до суду тільки на восьмий день після пред'явлення вимоги. Відлік семиденного строку починається з наступного дня після пред'явлення кредитором вимоги за загальним правилом обчислення строків (ст. 253 Цивільного кодексу України).

За результатами вивчення матеріалів справи господарський суд констатує, що позивач не звертався до відповідача з вимогами виконати обов'язок за укладеним між сторонами договором, отже строк виконання зобов'язання не настав.

Що стосується долученої до позовної заяви претензії від 01.12.2014р. за вих.№1269 в якій позивач просив відповідача протягом 14 (чотирнадцяти) днів з дати звернення позивача з цією претензією виконати умови договору та оплати штрафні санкції, господарський суд зазначає, що вказана претензія не містить доказів надіслання на адресу відповідача (тобто відсутній опис вкладень у цінний лист, фіскальний чек, тощо) та не містить доказів отримання відповідачем вказаної претензії (відсутні будь-які відмітки відповідача).

Крім того, відповідач заперечив факт отримання претензії позивача від 01.12.2014р. за вих.№1269.

Отже, господарський суд претензію від 01.12.2014р. за вих.№1269 не визнає належним доказом звернення до відповідача, однак наголошує на праві позивача вчинити вказані дії належним чином та у визначеному законом порядку.

Договір набуває чинності з дня його підписання і діє протягом одного календарного року, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (пункт 10.1 договору).

Господарський суд констатує, укладений між сторонами договір не є виконаним, отже продовжує свою дію.

Підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 договору визначено право замовника достроково розірвати договір у разі невиконання зобов'язань виконавцем, повідомивши про це його у 20-дений строк.

З огляду на підпункт 5.2.1 пункту 5.2 договору господарський суд констатує відсутність факту неналежного виконання зобов'язання.

В якості обґрунтування своїх позовних вимог в частині розірвання укладеного між сторонами договору позивач посилається на повідомлення про розірвання договору №24-30 від 24.12.2012р. та №24-30 від 14.01.2013р.

Господарський суд ухвалою від 05.05.2015р. про відкладення розгляду справи; ухвалою від 04.06.2015р. про відкладення розгляду справи витребовував зокрема у позивача докази направлення/отримання повідомлення про розірвання договору.

Господарський суд констатує, що протягом двомісячного строку розгляду справи, який передбачено статтею 69 Господарського процесуального кодексу України і який було за клопотанням відповідача ухвалою суду продовжено на 15 (п'ятнадцять) календарних днів, позивач вимоги суду не виконав, поважність причин не повідомив.

За результатами вивчення матеріалів справи господарський суд констатує, що належні докази звернення позивача до відповідача з вимогою розірвати укладений між сторонами договір матеріали справи не містять.

Статтею 11 Господарського процесуального кодексу України врегульовано питання досудового врегулювання спорів, що виникають у разі зміни та розірвання господарських договорів, а саме підприємство чи організація, які вважають за необхідне змінити чи розірвати договір, надсилають пропозиції про це другій стороні за договором.

Підприємство, організація, які одержали пропозицію про зміну чи розірвання договору, відповідають на неї не пізніше 20 днів після одержання пропозиції. Якщо підприємства і організації не досягли згоди щодо зміни чи розірвання договору, а також у разі неодержання відповіді в установлений строк з урахуванням поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення господарського суду.

Господарський суд констатує, що досудовий порядок врегулювання спору, що виникає у разі розірвання договору позивачем не дотримано.

Також, за результатами вивчення матеріалів справи господарський суд констатує недоведеність позивачем факту порушення відповідачем своїх зобов'язань за укладеним між сторонами договором.

Господарський суд визнав, що позивач не звернувся до відповідача з повідомленням про розірвання договору. Повідомлення про розірвання договору №24-30 від 24.12.2012р. та №24-30 від 14.01.2013р. не містить доказів надіслання на адресу відповідача (тобто відсутній опис вкладень у цінний лист, фіскальний чек, тощо) та не містить доказів отримання відповідачем вказаної претензії (відсутні будь-які відмітки відповідача).

Відповідач заперечив факт отримання від позивача повідомлення про розірвання договору №24-30 від 24.12.2012р. та №24-30 від 14.01.2013р.

Крім того, пред'явлення вимоги про розірвання безпосередньо не тягне правові наслідки у вигляді розірвання договору. В даному випадку розірвання договору може відбутися або за домовленістю між сторонами або, у разі відсутності згоди іншої сторони, яка отримала вимогу про розірвання договору, за рішенням суду.

Отже, господарський суд повідомлення про розірвання договору №24-30 від 24.12.2012р. та №24-30 від 14.01.2013р. не визнає належним доказом звернення до відповідача, однак наголошує на праві позивача вчинити вказані дії належним чином та у визначеному законом порядку.

В свою чергу, відповідач вимоги позивача не визнав у повному обсязі, заперечив факт звернення позивача з вимогами про виконання умов укладеного між сторонами договору або про його розірвання. Позовні вимоги позивача вважає необґрунтованими, а отже такими, що не можуть бути судом задоволені та повідомляє наступне.

Відповідач звертався до позивача з пропозицією внести зміни до договору підряду та продовжити строки його виконання, що підтверджується листом від 16.07.2013р. за вих.№1090.

Крім того, відповідач звертає увагу суду, що на адресу відповідача направлено листи від 14.11.2013р. за вих.№1784, в якому останній повідомляє позивача про необхідність відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №595 від 04.07.2012р. проведення позивачем обов'язкової експертизи проекту будівництва об'єктів, в тому числі об'єктів І-ІІІ категорії складності, що супроводжується із залучення коштів державних підприємств у кошторисній частині проекту будівництва. Відповідач зазначив, що до проведення такої експертизи він не має можливості виконати підрядні роботи, запропонував призупинити виконання.

Згідно з частиною другою статті 43 та статтею 33 Господарського кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (стаття 32 цього Кодексу).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами процесуального законодавства, рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Дослідивши матеріали справи, оригінали документів наданих позивачем та відповідачем на вимогу суду в судове засідання та заслухавши повноважних представників позивача та відповідача в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача передплати з договором №24-30 від 29.12.2012р. на суму 5001063,41грн., слід визнати необґрунтованими, документально недоведеними, такими, що суперечать чинному законодавству України, а отже є такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на те, що позивачем не доведено факт прострочення відповідачем строку виконання свого зобов'язання за даними договором.

Що стосується стягнення з відповідача пені у розмірі 335413,39грн.; нарахувань на індекс інфляції у розмірі 1456369,33грн. та три відсотки річних у розмірі 237995,81грн. господарський суд відмовляє в їх задоволення, з огляду на непорушність основного зобов'язання.

Вимога про розірвання укладеного між позивачем та відповідачем договору №24-30 від 29.12.2012р. не підлягає задоволенню з огляду на те, що зобов'язання відповідачем за укладеним між сторонами договором не є порушеним, а належні докази звернення позивача до відповідача з вимогою розірвати договір відсутні.

За результатами дослідження відзиву на позов, господарський суд констатує відсутність належних доказів звернення з листами від 14.11.2013р. за вих.№1784 та від 16.07.2013р. за вих.№1090 до позивача, тобто в матеріалах справи відсутні докази надіслання на адресу позивача (тобто відсутній опис вкладень у цінний лист, фіскальний чек, тощо) та відсутні докази отримання позивачем вказаних листів (відсутні будь-які відмітки позивача).

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу (ч. 1. ст. 837 Цивільного кодексу України).

У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення (ч. 1. ст. 843 Цивільного кодексу України).

Відповідно до вимог ст. 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 853 Цивільного кодексу України передбачено, що замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

В ч. 2 ст. 853 Цивільного кодексу України зазначено про те, що замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як зазначено у ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 651 Цивільного кодексу України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір при відмові в позові покладається на позивача.

З урахуванням положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 509, 530, 599, 612, 625, 651, 837, 843, 846, 853, 854 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 218 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 2, 11, 12, 21, 32, 36, 44, 49, 75, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимоги відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

23.06.2015р.

Суддя І.В. Петренко