ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2015 р. Справа № 908/4862/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Фоміна В. О. , суддя Шутенко І.А.

при секретарі Курченко В.А.

за участю представника:

ПАТ "НКМЗ" - Савченко Н.М. (дов. від 08.01.2015р.)

ТОВ "Фурлендер Віндтехнолоджі" - Тарасюк О.Л. (дов. від 01.12.2014р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фурлендер Віндтехнолоджі" (вх. №1609 З/2) на рішення господарського суду Запорізької області від 26.01.2015 року у справі №908/4862/14,

за позовом Публічного акціонерного товариства "Новокраматорський машинобудівний завод", м. Краматорськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фурлендер Віндтехнолоджі", м. Краматорськ

про стягнення 5706858 грн. 41 коп.,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 26.01.2015 року у справі №908/4862/14 (суддя Дроздова С.С.) позовні вимоги ПАТ "Новокраматорський машинобудівний завод" до ТОВ "Фурлендер Виндтехнолоджи" задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Фурлендер Виндтехнолоджи" на користь ПАТ "Новокраматорський машинобудівний завод" 5250000,00 грн. основного боргу, 200000, 00 грн. пені, 766315,78 грн. інфляційних витрат, 81863,02 грн. 3 % річних, 73080,00 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Відповідач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області по справі №908/4862/14 від 26.01.2015р. частково, у частині стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3 % річних; судові витрати покласти на ПАТ "Новокраматорський машинобудівний завод.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Крестьянінов О.О., суддя Шевель О.В.) від 13.03.2015 року прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено її розгляд на 14.04.2015 року.

19.03.2015р. від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№4512).

02.04.2015р. позивачем на виконання ухвали Харківського апеляційного господарського суду від 13.03.2015 року надано витяг з ЄДРПОУ (вх.№5294).

10.04.2015р. від відповідача надійшло клопотання про перенесення розгляду справи (вх. №5894).

Розпорядженням секретаря другої судової палати Харківського апеляційного господарського суду від 14.04.2015р. у зв'язку з відпусткою судді Фоміної В.О. для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Здоровко Л.М., суддя Шевель О.В.

Пунктом 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" від 23.03.2012р. №6 встановлено, що в разі необхідності заміни судді в процесі розгляду справи або додаткового введення судді (суддів) до складу суду розгляд справи з огляду на встановлений пунктом 3 частини четвертої статті 47 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" принцип незмінності судді слід починати спочатку. При цьому заново розпочинається й перебіг передбачених статтею 69 ГПК строків вирішення спору, а його подальше продовження новим (зміненим) складом суду здійснюється у випадках і в порядку, передбачених частиною третьою цієї статті.

На підставі викладеного, колегія суддів у новому складі розпочала розгляд апеляційної скарги спочатку.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 14.04.2015р. відкладено розгляд справи на 12.05.2015р.

05.05.2015р. від позивача надійшли пояснення по справі (вх.№7134).

Розпорядженням секретаря другої судової палати Харківського апеляційного господарського суду від 12.05.2015р. у зв'язку з відпусткою судді Здоровко Л.М. для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Фоміна В.О., суддя Шевель О.В.

У судовому засіданні 12.05.2015р. оголошено перерву до 02.06.2015р.

Розпорядженням секретаря другої судової палати Харківського апеляційного господарського суду від 02.06.2015р. у зв'язку з відпусткою судді Шевель О.В. для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Фоміна В.О., суддя Шутенко І.А.

На підставі викладеного, колегія суддів у новому складі розпочала розгляд апеляційної скарги спочатку.

02.06.2015р. відповідач надав клопотання про відстрочку виконання рішення на дванадцять місяців (вх.№8546).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 02.06.2015р. відкладено розгляд справи на 23.06.2015р.

19.06.2015р. від позивача надійшли пояснення на клопотання відповідача (вх. № 9628), в яких він заперечує про задоволення клопотання про надання відстрочки.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити. Також підтримав клопотання про відстрочку виконання рішення (вх.№8546).

Представник позивача проти апеляційної скарги та клопотання про відстрочку виконання рішення заперечував, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду Запорізької області від 26.01.2015 року у справі №908/4862/14 - без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, дослідивши доводи апеляційних скарг, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

17.01.2013р. між ПАТ "Новокраматорський машинобудівний завод" (постачальник) та ТОВ "Фурлендер Виндтехнолоджи" (покупець) укладений контракт № 22/105-12, відповідно до умов якого постачальник зобов'язаний поставити, а покупець прийняти та оплатити обладнання, зазначене в специфікаціях, які є невід'ємною частиною даного контракту.

Специфікацією № 1 передбачено виготовлення та поставка "Главная рама" (заказ 727293) у кількості 4 одиниць, на загальну суму 6000000, 00 коп.

Розділом 4 контракту встановлені умови оплати.

Пунктом 4.2 контракту сторони передбачили, що 20% вартості від обладнання вказаного у специфікаціях - аванс для початку виготовлення покупець оплачує на протязі 10 банківських днів з дати підписання контракту та відповідної специфікації, а також отримання від постачальника рахунку на оплату.

Так за обладнання по специфікації №1 покупець зобов'язаний сплатити аванс у розмірі 1200000,00 грн.

Для оплати авансу позивач направив відповідачу платіжну вимогу № 22-36046 від 18.02.2013р. на суму 1200000,00 грн., яку відповідач оплатив повністю, що підтверджується банківською випискою (19.04.2013р. в сумі 600000,00 грн. та 07.06.2013р. в сумі 600000, 00 грн.).

Відповідно п. 4.3. контракту 70% від вартості виготовленого обладнання, зазначеного в специфікаціях, оплачуються покупцем впродовж 10 банківських днів з дати підписання акта приймання обладнання готового до відвантаження згідно з п.8.3., а також отримання від поставщика рахунку на оплату.

Акти приймання "Главной рамы № 1", "Главной рамы № 2", "Главной рамы № 3" та "Главной рамы № 4" до відвантаження підписані покупцем та постачальником, та вартість обладнання "Главная рама № 1", "Главная рама № 2", "Главная рама № 3" та "Главная рама № 4" частково сплачена відповідачем.

Акт приймання останньої "Главной рамы № 4" по специфікації № 1 до відвантаження покупець та постачальник підписали 27.01.2014р.

З метою оплати прийнятого до відвантаження обладнання по специфікації № 1 в сумі 4200000, 00 грн. позивач 06.02.2014р. направив відповідачу платіжну вимогу № 12-36344 від 16.12.2013р., яку відповідач отримав 11.02.2014р.

Відповідач частково оплатив зазначену вимогу на суму 3300000,00 грн., що підтверджується банківськими виписками (18.12.2013р. в сумі 1050000, 00 грн., 28.03.2014р. в сумі 1200000, 00 грн. та 29.05.2014р. в сумі 1050000, 00 грн.).

Після отримання оплати у розмірі 70% від вартості виготовленого обладнання та підписання актів приймання до відвантаження обладнання "Главная рама № 1", "Главная рама № 2", "Главная рама № 3" було поставлене, що підтверджується приймально-здавальним актом № АМ/13/1196 від 19.12.2013р., видатковою накладною № АМ 1404011 від 02.04.2014р. та видатковою накладною № АМ 1406010 від 03.06.2014р.

Враховуючи п.4.3 контракту строк оплати платіжної вимоги № 12-36344 від 16.12.2013р., сплинув 25.02.2014р. Однак, відповідач частково не оплатив платіжну вимогу № 12-36344 від 16.12.2013 року, у зв'язку з чим заборгованість склала 900000,00 грн.

Додатковою угодою № 1 від 05.11.2013р. до контракту №22105-12 від 17.01.2013р. сторони узгодили виготовлення та поставку обладнання по специфікації №2 "Главная рама" у кількості 4 одиниць, за ціною 1500000,00 грн./од., на загальну суму 6000000,00 грн.

Відповідно до п. 4.2 контракту покупець за обладнання по специфікації № 2 зобов'язаний сплатити аванс у розмірі 20% від вартості виробу, що складає 1200000,00 грн.

Для оплати авансу позивач направив відповідачу платіжну вимогу № 22-36321 від 08.11.2013р. на суму 1 200 000,00 грн., яку відповідач оплатив повністю, що підтверджується банківською випискою (11.12.2013 р. в сумі 1 200 00,00 грн.).

Акти приймання "Главной рамы № 5" та "Главной рамы № 6" до відвантаження покупець та постачальник підписали 16.05.2014р., "Главной рамы № 7" та "Главной рамы № 8" підписані 10.07.2014р.

З метою оплати 4200000,00 грн. позивач направив відповідачу платіжну вимогу №12-146180 від 11.07.2014 р., яку відповідач отримав 21.07.2014 р.

Враховуючи п. 4.3 контракту строк оплати обладнання "Главной рамы № 5", "Главной рамы № 6", "Главной рамы № 7" та "Главной рамы № 8" прийнятих до відвантаження по специфікації № 2, сплинув 04.08.2014р. Однак до теперішнього часу відповідач не оплатив платіжну вимогу № 12-146180 від 11.07.2014р., у зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 4200000, 00 грн.

Відповідно до п. 4.4 контракту, остаточний розрахунок у розмірі 10% від вартості виготовленого та відвантаженого обладнання, Покупець сплачує впродовж 10 банківських днів з дати підписання акту контролю зборки згідно п. 8.5, але у будь якому разі не пізніше 60 днів з дати поставки.

У відповідності з п. 6.1 Постачальник зобов'язується поставити обладнання на умовах РСА (Інкотермс 2010) ПАТ "НКМЗ". Вантажоодержувач обладнання: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фурлендер Віндтехнолоджі" вул. Орджонікідзе, 6 м. Краматорськ Донецької області, Україна . Датою поставки обладнання вважається дата завантаження обладнання на транспортний засіб, вказаний у товарно-транспортній накладній.

Відвантаження готового обладнання здійснюється автомобільним транспортом. Завантаження обладнання на транспортній засіб здійснюється Постачальником, оформлення транспортних документів здійснюється у відповідності з вимогами діючого законодавства України (п. 7.1 контракту).

Завантаження обладнання "Главная рама" у кількості однієї одиниці, вартістю 1500000,00 грн. було здійснено 03.06.2014 р. на території ПАТ "НКМЗ", у транспортний засіб ИВЕКО АН1264НА причіп АН9240ХХ, що підтверджується товарно-транспортною накладною №1406010 від 03.06.2014 р.

Разом з відвантаженим обладнанням покупець отримав товарно-супровідні документи передбачені п. 6.4. контракту: сертифікат якості, товарно-транспортна накладна, сертифікат походження товару, податкова накладна на поставлене обладнання та платіжна-вимога доручення № 2-146093 від 03.06.2014 р. на оплату остаточного розрахунку у розмірі 150000,00 грн.

Враховуючи п. 4.4 контракту строк оплати остаточного розрахунку в сумі 150000,00 грн. сплинув 02.08.2014р. Однак відповідач не оплатив платіжну вимогу №2-146093 від 03.06.2014р., у зв'язку з чим заборгованість за відвантажене обладнання склала 150000,00 грн.

На підставі викладеного, загальна сума заборгованості відповідача за прийняте до відвантаження обладнання по специфікації № 1 (платіжна вимога № 12-36344 від 16.12.2013р.) та специфікації № 2 (платіжна вимога № 12-146180 від 11.07.2014р.), а також за виготовлене та відвантажене обладнання по специфікації № 1 (платіжна вимога № 2-146093 від 03.06.2014р.) складає 5250000, 00 грн. , у зв'язку з чим позивач звернувся до господарського суду Запорізької області з позовною заявою, в якій, з урахуванням уточнень просив стягнути з ТОВ "Фурлендер Віндтехнолоджі" заборгованості за неналежне виконання умов контракту № 22/105-12 від 17.01.2013р., а саме 5250000,00 грн. - основного боргу, 63826,02 грн. - пені, 820350,00 грн. інфляційних витрат, 81863,02 грн. - 3% річних, 7500,00 грн. штрафу.

Відповідач, в свою чергу визнає наявність боргу у розмірі 5250000,00 грн., проте зазначає, що період нарахування штрафних санкцій за невиконання умов контракту припадає саме на період коли він не мав можливості виконувати свої зобов'язання у зв'язку з форс - мажорними обставинами, що підтверджується сертифікатом Торгово-промислової палати України від 19.12.2014р. №2239, а тому строк оплати, на його думку, не настав

26.01.2015р. судом першої інстанції прийнято оскаржуване рішення.

Надаючи оцінку обставинам справи, апеляційний господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Частиною 4 статті 219 ГК України передбачено, що сторони зобов'язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов'язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.

З матеріалів справи вбачається, що сторони в пунктах 12.2, 12.3 контракту узгодили, порядок повідомлення про настання або припинення обставин непереробної сили. Так, сторона, яка посилається на будь-які обставини, зазначені в п. 12.1 контракту, зобов'язана протягом 10 календарних днів з дати їх настання повідомити в письмовій формі іншу сторону про настання або припинення дії цього зобов'язання. Несвоєчасне повідомлення про обставини не переробної сили позбавляє сторону права посилатися на них в майбутньому, крім випадків, коли сама ця обставина перешкоджала відправленню такого повідомлення.

Достатнім та належним доказом дії форс-мажорних обставин є документ, виданий Торгово-промисловою палатою або іншого компетентного органу країни постачальника або покупця.

Строк виконання зобов'язання по оплаті обладнання по платіжній вимозі № 12-36344 сплинув 25.02.2014р., по платіжній вимозі № 12-146180 сплинув 04.08.2014р., по платіжній вимозі № 2-146093 сплинув 02.08.2014р., тобто прострочення виконання зобов'язання виникло у відповідача ще до настання форс-мажору та триває після його припинення.

Як до настання строку оплати, так і після, відповідач не повідомив позивача про настання та про припинення форс-мажору у визначений контрактом термін та формі.

31.10.2014р. на адресу позивача надійшов лист відповідача № 09/180 від 15.10.2014р., в якому повідомляє про обставини непереборної сили (форс-мажор), що склалися в період травень-серпень 2014р. Доказів, передбачених контрактом, що підтверджують настання форс-мажору відповідач не надав. Крім того, не надав обґрунтування, як саме вплинули обставини, на які він посилається, на виконання ним зобов'язання по оплаті обладнання, що саме йому перешкоджало виконати зобов'язання належним чином, тобто причинно-наслідковий зв'язок між обставиною та неможливістю виконання зобов'язання в термін, передбачений контрактом. Крім того, відповідач не надав доказів про вжиті ним заходи щодо належного виконання зобов'язання.

Умовами п. 4.1 контракту передбачено, що оплата проводиться шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Відповідно до статей 1087, 1088 Цивільного кодексу України розрахунки між юридичними особами здійснюються у безготівковій формі. При здійсненні безготівкових розрахунків допускаються розрахунки з використанням платіжних доручень. Безготівкові розрахунки ведуться через банки, інші фінансові установи, в яких відкриті відповідні рахунки.

Згідно статті 1089 Цивільного кодексу України за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Частиною 1, 3 статті 1091 Цивільного кодексу України передбачено, що банк, що прийняв платіжне доручення платника, повинен перерахувати відповідну грошову суму банкові одержувача для її зарахування на рахунок особи, визначеної у платіжному дорученні.

Банк повинен негайно інформувати платника на його вимогу про виконання платіжного доручення. Порядок оформлення та вимоги до змісту повідомлення про виконання банком платіжного доручення встановлюються законом, банківськими правилами або договором між банком і платником.

Виходячи зі змісту вищенаведених норм закону, для належного виконання умов контракту щодо оплати обладнання відповідач мав надати платіжне доручення банку до виконання. Але, відповідач не надав доказів того, що з його боку виконані всі вимоги щодо оплати обладнання і, що прострочення в оплаті виникло не з його вини, а під впливом непереборної сили.

Окрім того, відповідач в період, коли він знаходився під впливом форс-мажору, частково оплатив платіжну вимогу № 12-36344, 29.05.2014р. відповідач здійснив платіж в сумі 1 200 000, 00 грн.

Із змісту листа № 07-1/985 від 07.08.2014р., що надійшов від відповідача на адресу позивача, вбачається, що причиною несплати обладнання є тимчасовий стрес в роботі банківської системі при фінансуванні крупних проектів, тобто мова йдеться про відсутність коштів у відповідача у зв'язку з не фінансуванням з боку банків, що не є непереборною силою в розумінні статті 617 ЦК України та статті 218 ГК України.

Позивач 08.12.2014р. звернувся із запитом до Краматорської філії ПАТ КБ "ПриватБанк" про надання інформації про роботу банку з лютого 2014р. до теперішнього часу, в тому числі щодо можливості розрахунків між юридичними особами.

У відповіді від 09.12.2014р. № Э.КТ.0.0.0.0/11-415 банк повідомив, що з лютого 2014р. і до теперішнього часу Краматорська філія ПриватБанку надає повний спектр послуг, в тому числі здійснює банківські операції з розрахунково-касового обслуговування.

Отже, у відповідача не було реальних перешкод щодо оплати обладнання.

Відповідач листом № 07-1/995 від 27.08.2014р. повідомив позивача про намір здійснити оплату у жовтні 2014р. головної рами № 4, у грудні 2014р. головної рами № 5 і 6, у січні 2015р. головної рами № 7 і 8, але так і не сплатив.

Більш того, ПАТ "НКМЗ" листом № 148/008 від 05.12.2014р. звернулось до Центу поштового зв'язку № 7 Донецької дирекції УДППЗ "Укрпошта" про надання інформації щодо роботи Краматорського відділення з 01.05.2014р. до теперішнього часу.

У відповіді від 08.12.2014р. № 05-01/1034 Центу поштового зв'язку № 7 повідомив, що з 01 по 06 липня 2014р. включно відділення не працювало. З 07.07.2014р. відділення працює у штатному режимі.

Отже, підприємства поштового зв'язку призупиняли свою діяльність на нетривалий час, а тому відповідачу ніщо не заважало повідомити позивача про форс-мажор у травні 2014р. відповідно до умов контракту, оскільки підприємства поштового зв'язку працювали у штатному режимі.

З огляду на це, об'єктивні обставини, які б перешкоджали відповідачу здійснити належне повідомлення про настання непереборної сили, відсутні.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Умовами п. 12.3 контракту сторони також передбачили, що достатнім та належним доказом дії форс-мажорних обставин є документ, виданий Торгово-промисловою палатою.

В постанові пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (із змінами, внесеними згідно з постановою пленуму Вищого господарського суду України від 24.11.2014р. N 2) суд зазначив, що будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Наприклад, за змістом статті 10 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" та статті 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" єдиним належним доказом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), які мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України, тоді як інші документи не можуть вважатися доказами наявності таких обставин.

Колегія суддів зазначає, що наданий відповідачем Сертифікат про форс - мажорні обставини (обставини не переробної сили) Торгово-промислової палати України№ 2239 від 19.12.2014р., яким підтверджено, що події на території Донецької області у період з 02.06.2014р. по 31.08.2014р. є обставинами форс-мажору прийняті до уваги як позивачем при розрахунку сум пені, інфляційних нарахувань та 3% річних так і місцевим господарським судом при зменшенні суми пені.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлена обов'язковість договору для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Враховуючи викладене, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду погоджується із висновками місцевого господарського суду про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення суми основного боргу у розмірі 5250000,00 грн.

У відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних з простроченої суми боргу.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, щодо стягнення з відповідача 3 % річних у сумі 81863,02 грн. та втрат від інфляцій у сумі 766315,78 грн., та відмови у стягненні 54034,22 грн., враховуючи невірно здійснений розрахунок позивача втрат від інфляцій.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 363826, 02 грн. пені.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язань може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою (штрафом, пенею).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як визначено ст. 230 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити штрафні санкції (неустойку, штраф, пеню) у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 231 Господарського кодексу України, законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов'язань, зазначених у частині другій цієї статті.

Відповідно до положень ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно зі ст. 549 цього Кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до вимог Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 5.1 контракту, у випадку несвоєчасної оплати відповідно до п. 4.3 покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України за кожен день прострочки, але не більше 5% від простроченої суми.

Згідно із п. 3 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшити у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), що підлягає стягненню з боку сторони, що порушила зобов'язання. Господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Відповідно до підпункту 3.17.4 пункту 3.17 постанови пленуму Вищого господарського суд України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причину) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв'язку з порушенням зобов'язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

У відповідності зі ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Так, з приписів вказаних статей вбачається, що при зменшенні розміру санкцій повинно бути взято до уваги ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, не лише майнові, а й інші інтереси, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Колегія суддів, зважаючи на особливості здійснення господарської діяльності в умовах проведення антитерористичної операції, приймаючи до уваги причини неналежного виконання зобов'язання відповідачем, невідповідність розміру пені наслідкам порушення, майновий стан сторін, та враховуючи Сертифікат про форс - мажорні обставини (обставини непереробної сили) Торгово-промислової палати України (м. Київ) № 2239 від 19.12.2014р. погоджується з висновком суду першої інстанції щодо зменшення розміру пені на 163826,02 грн. та відповідно стягненню з відповідача 200000,00 грн. пені.

Крім того, відповідачем в апеляційній інстанції заявлено клопотання про відстрочення виконання рішення на 12 місяців.

В обґрунтування клопотання відповідач зазначає, що на сьогодні він перебуває у складному фінансовому становищі, що може в подальшому значно ускладнити виконання даного рішення суду, оскільки сплата всієї суми відразу може призвести до зупинення його діяльності, неплатоспроможності, та як наслідок, звільнення працівників.

Апелянт зазначає, що складний фінансовий стан пов'язаний з тим, що майже усі потенційні споживачі, яким він поставляв продукцію знаходяться в Луганській і Донецькій області в зоні АТО. Враховуючи місцезнаходження покупців, заморожені майже всі існуючи проекти, що приводить до неможливості отримання грошових коштів від потенційних споживачів.

Так, апелянт зазначає, що для стабілізування та поліпшення свого фінансового становища та можливості в подальшому проводити розрахунки з контрагентами за грошовими зобов'язаннями, на початку 2015 року було укладено ряд договорів на поставку вітроенергетичних установок з ТОВ "Вітряний парк Причорноморський" та ТОВ "Вітряний парк Південний".

Для реалізації проектів необхідна велика кількість грошових коштів на закупівлю комплектуючих із-за кордону, на сьогодні відповідачем реалізація зазначених проектів розпочато, по угоді, проводяться відповідні переплати.

Тому, стягнення за рішенням без відстрочки виконання рішення суду, може призвести до непроведення переплат за існуючою угодою із нерезидентом для реалізації проектів, подальших сплат відповідних податків і зборів в державний бюджет України, неможливості розрахунків з іншими кредиторами, що також приведе до звільнення працівників та доведе до неплатоспроможності підприємство.

Крім того, відповідач не має достатньо грошових коштів для виконання рішення суду в повній мірі, а ті кошти, що існують необхідно акумулювати та направляти на погашення заробітної плати, податків, та, як зазначалось, для проведення невеликих переплат для розвитку існуючих проектів, які зможуть дати можливість розрахуватись із позивачем в повному обсязі.

Стосовно вказаного клопотання, колегія судді вважає за необхідне зазначити.

Згідно з ч. 1 ст. 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Відповідно до п. 7.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" №9 від 17.10.2012 підставою відстрочки можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору та інші обставини справи.

При цьому, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, а також необхідно враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

Тобто, питання щодо надання відстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватись господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Таким чином, необхідною умовою для вирішення питання про надання відстрочки виконання рішення суду є з'ясування факту дотримання балансу інтересів сторін і господарські суди повинні досліджувати та оцінювати як доводи позивача так і заперечення відповідача, а також дотримуватися розумно встановленого строку відстрочки.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки без обгрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

При цьому, слід також враховувати, що за змістом частини першої статті 229 ГК України та частини першої ст. 625 ЦК України, за невиконання грошового зобов'язання боржник відповідає, хоч би його виконання стало неможливим не тільки в результаті його винних дій чи бездіяльності, а і внаслідок дії непереборної сили або простого випадку. Відповідальність боржника означає можливість стягнення за рахунок майна боржника суми невиконаного грошового зобов'язання, тобто боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання грошового зобов'язання за будь-яких обставин.

Обставини, викладені у заяві про надання відстрочки не є достатньою підставою для надання відстрочки виконання, оскільки посилання відповідача на скрутне фінансове становище, наявність кредиторської та дебіторської заборгованості, судовою колегією визнаються як такі, що не можуть свідчити про обґрунтованість підстав для відстрочення виконання рішення суду.

Крім того, відповідач сам зазначає про наявність коштів на рахунках, проте вказує на необхідність акумулювання їх, зокрема для проведення переплат для розвитку існуючих проектів.

Також, відповідачем не надано належних доказів реальної можливості проведення розрахунків з позивачем в майбутньому після закінчення вказаних ним дванадцяти місяців.

Колегія суддів враховує можливі наслідки для відповідача при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, враховує такі ж наслідки для стягувача при затримці виконання рішення, а тому вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, на підставі ст. 121 ГПК України, судом повинні бути враховані майнові інтереси позивача, наявність інфляційних процесів, тощо. Ці обставини є однаковими для сторін, а надання переваги одній із сторін перед іншою є недопустимим з точки зору принципів рівності сторін в господарському процесі, оскільки невиконання протягом тривалого часу рішення суду порушує матеріальні інтереси позивача та також може призвести до негативних наслідків для нього.

Поряд з цим, колегія суддів вважає за необхідне відзначити, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 року у справі "Чіжов проти України" (заява №6962/02) зазначено, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені в §1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення на 12 місяців

Виходячи зі змісту ст. ст. 34, 43, 82 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює обставини справи у відповідності до свого внутрішнього переконання, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності та приймає рішення за результатами оцінки всіх доказів, які були визнані судом як належні та допустимі.

На підставі викладеного, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку залишити апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фурлендер Віндтехнолоджі" без задоволення, а рішення господарського суду Запорізької області від 26.01.2015 року у справі №908/4862/14 - без змін.

Керуючись статтями 85, 91, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фурлендер Віндтехнолоджі" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 26.01.2015 року у справі №908/4862/14 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 25.06.15р.

Головуючий суддя Крестьянінов О.О.

Суддя Фоміна В. О.

Суддя Шутенко І.А.