ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2015 року Справа № 925/837/15

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Спаських Н.М. з секретарем судового засідання Волна С.В., за участю представників сторін:

від позивача: Вівсяник А.М. - за довіреністю;

від відповідача: Легкий Т.І. - з довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Компарекс Україна" до публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" про стягнення 195 948,38 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача 195 948,38 грн., з яких: 11 525,78 грн. неустойки (штраф за безпідставну односторонню відмову від виконання зобов"язання) та 184 422,60 грн. збитків, завданих безпідставною односторонньою відмовою від виконання зобов'язання, на підставі договору поставки № 346-03/11-13 від 10.06.2013 року, укладеного між сторонами. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просить їх задовольнити.

Відповідач проти позову заперечив повністю та просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог через їх безпідставність та необґрунтованість, про що надав суду відзив на позов ( а.с. 51-54).

Заслухавши доводи та пояснення представників сторін та дослідивши наявні у справі письмові докази й оцінивши їх у сукупності, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог повністю з наступних підстав:

У відповідності до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

З матеріалів справи вбачається наступне :

10 червня 2013 року між публічним акціонерним товариством "Черкасиобленерго" (Покупець-відповідач) та товариством з обмеженою відповідальністю "Компарекс Україна (Постачальник-позивач) було укладено договір поставки № 346-03/11-13 (а.с.13-16), у відповідності до якого Постачальник зобов'язується у 2013 році поставити Покупцю товари, зазначені в даному Договорі, а Покупець прийняти і оплатити такий товар (п. 1.1 договору).

Договір набирає чинності з дати його підписання і діє до "31" грудня 2013 року, а в частині взятих на себе зобов'язань - до їх повного виконання (п.9, 10.1 договору).

Зазначені договірні відносини по своїй суті мають ознаки договору поставки. Згідно ч.1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Найменування (номенклатура, асортимент) товару - наведені в специфікації, яка є Додатком № 1 до даного Договору. Код продукції за ДК 016:2010:58.29.3 (п. 1.2 договору).

Сторонами погоджено, що обсяги закупівлі товарів можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків покупця (п. 1.3 договору).

Ціна цього договору становить 230 515,68 грн. (двісті тридцять тисяч п'ятсот п'ятнадцять гривень 68 коп.) у тому числі ПДВ 38 419,28 грн. ( тридцять вісім тисяч чотириста дев'ятнадцять гривень 28 коп.) - п. 3.1 договору).

Розрахунки проводяться наступним чином: Покупець здійснює попередню оплату Товару у розмірі 100% загальної вартості, протягом 5 (п'яти) робочих днів з моменту підписання Сторонами цього Договору, на підставі наданого Постачальником рахунку фактури на Товар. Форма оплати - безготівкова шляхом переказу грошових коштів на рахунок Постачальника, зазначений в Договорі ( п. 4.1 договору).

Строк поставки: Товар, повинен бути поставлений наступним чином: поставка Товару згідно Специфікації, вказаної в Додатку № 1, здійснюється протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з моменту підписання Сторонами цього Договору та отримання Постачальником на свій банківський рахунок попередньої оплати за Товар від Покупця (п. 5.1 договору).

Сторони протягом дії Договору мають право за взаємним погодженням вносити зміни до термінів поставки, про що укладають додатки до цього Договору ( п. 5.2 договору).

Поставка Товару здійснюється на умовах DDP (місце поставки - центр обробки даних Покупця, що знаходяться за адресою: м. Черкаси, вул. Гоголя, 285 в робочий час з 08-00 до 16-00), відповідно до правил ІНКОТЕРМС-2010. У разі виробничої необхідності, Покупець має право здійснити доставку Товару власним транспортом, з послідуючим відшкодуванням вартості перевезення Товару - Постачальником ( п. 5.3 договору).

Між Сторонами у справі підписано Специфікацію № 1 ( а.с. 17) на загальну суму 230 515,68 грн., що складає вартість програмного забезпечення, яке позивач повинен передати за договором між сторонами, а відповідач - прийняти та оплатити.

Згідно п. 6.1.1.Договору, Покупець зобов'язаний своєчасно та у повному обсязі оплачувати поставлений і прийнятий товар.

Відповідно до п. 7.1. Договору, у разі невиконання, або неналежного виконання своїх зобов'язань за Договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим Договором.

Згідно п. 7.3. Договору, сторона, яка порушила господарське зобов'язання, визначене цим Договором та чинним законодавством України, зобов'язана відшкодувати завдані збитки стороні, чиї права або законні інтереси порушено.

За доводами позивача, він придбав для відповідача весь програмний комплекс, який слід передати за договором від 10.06.2013 року, а відповідач прийняв та оплатив лише його частину, що завдало позивачу збитків і є підставою для їх відшкодування та накладення на відповідача штрафу.

З пояснень представників обох сторін вбачається, що відповідачем було оплачено лише рахунки позивача від 25.02.2014 року № 55 на суму 12364,20 грн. ( а.с. 21) та № 56 на суму 12858, 78 грн. ( а.с. 22). Оплату було проведено 28.02.2015 року, що підтверджується платіжними дорученнями № 1453 від 28.02.2014 на суму 12 364, 20 грн. та № 1454 від 28.02.2014 на суму 12858, 78 грн. ( а.с. 55).

Програмне забезпечення на оплачені суми позивач передав відповідачу за видатковою накладною № 44 та № 45 від 05.03.2014 року за довіреністю відповідача на Шевченка О.О. ( а.с. 23-25).

Відповідно до умов п. 3.2. Договору - ціна договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін. Покупець здійснює закупівлю в залежності від виробничої необхідності Покупця та реального фінансування. У випадку зменшення закупівлі товару ціна договору зменшується.

Згідно до п. 3.3.1. Договору, зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків Покупця, є одним з випадків, коли істотні умови договору про закупівлю можуть змінюватися після його підписання до виконання сторонами своїх зобов'язань у повному обсязі.

У відповідності до п. 6.2.3. Договору Покупець має право зменшувати обсяг закупівлі товару та загальної вартості договору залежно від реального фінансування видатків, але до моменту повідомлення щодо часу надання продукції (згідно п.5.5. Договору).

За доводами відповідача, він, виключно користуючись вказаними умовами договору між сторонами та зважаючи на припинення йому фінансування вищестоящою організацією закупівлі програмного забезпечення, оплатив лише частину продукції, яку реально отримав від позивача-продавця.

Позивач вважає, що така поведінка відповідача свідчить про його безпідставну та односторонню відмову від виконання умов договору між сторонами, за що настає відповідальність, передбачена чинним законодавством та договором.

На заперечення проти нарахування позивачем штрафу, відповідач просить врахувати, що ухвалою господарського суду Черкаської області від 14 травня 2004 року, у справі № 14-01/1494 порушено провадження у справі про банкрутство ВАТ «Черкасиобленерго».

Одночасно цією ж ухвалою було введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, тому згідно до абзацу 2 ч.4 ст.12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника, або визнання його банкрутом» (від 14.05.1992) протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань.

Відповідач також вважає, що позивач сам порушив умови договору між сторонами, бо поставку товару на повну суму договору він повинен був забезпечити протягом 14 днів з моменту підписання договору і отримання від відповідача 100% передоплати товару, яку відповідач повинен був внести протягом 5 днів з моменту підписання договору і на підставі рахунку-фактури позивача на товар.

Натомість, позивач придбав весь комплекс програмного забезпечення лише у вересні 2013 року, а рахунок на його оплату на повну суму 230 515,68 грн. надав відповідачу лише 08.01.2014 року, тобто після закінчення дії договору (а.с. 18-20), яка визначена датою 31.12.2013 року.

Проаналізувавши зміст договору поставки від 10.06.2013 року між сторонами, судом встановлено наступне:

Згідно п. 4.1. договору сторонами встановлено, що товар оплачується відповідачем шляхом 100% попередньої оплати протягом 5 робочих днів з дня підписання договору та на підставі наданого позивачем рахунку-фактури на товар.

Поставка товару проводиться позивачем протягом 14 календарних днів з моменту підписання договору та отримання ним коштів попередньої оплати.

З урахуванням таких умов договору, суд приходить до висновку, що сторони домовилися про оплату товару за договором шляхом передоплати.

Згідно ч. 1, 2 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Згідно положень чинного законодавства, зацікавлена особа для захисту свого порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту, який в першу чергу випливає із спеціального законодавства, яке врегульовує відносини сторін (рішення Верховного Суду України від 19.05.2010 року).

Це випливає із положень ст. 15,16 ЦК України, згідно яких кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Однак відносини сторін не дозволяють застосувати до відповідача ті заходи відповідальності, які позивач просить вжити до нього заявленим позовом. При цьому суд виходить з наступного:

Позивач просить стягнути з відповідача штраф та збитки за безпідставну односторонню відмову відповідача від виконання договору (як прямо вказано у прохальній частині позову), яка зі слів представника позивача, виразилася в тому, що відповідач не вніс повну суму передоплати за договором та не попередив завчасно позивача про зменшення фінансування і про необхідність зменшення загальної ціни по договору.

Суд вважає, що обставити протиправної односторонньої відмови від виконання договору у відносинах сторін не мали місця.

Як вказано вище, оскільки між сторонами договором було узгоджено оплату товару шляхом внесення 100% передоплати за нього, то за невиконання такої умови договору настають (лише) наслідки, передбачені ст. 538 ЦК України, як це прямо визначено у ст. 693 ЦК України.

Положеннями ст. 538 ЦК України передбачено, що виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов'язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону.

У разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Таким чином, з урахуванням положень ст. 693 та 538 ЦК України, наслідком невиконання обов'язку покупця про внесення коштів шляхом передоплати повністю або частково, є лише право продавця зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

У відповідності до ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом укладеного між сторонами договору, позивач зобов'язався продати, а відповідач - прийняти та оплатити програмне забезпечення. Однак сторони спеціально обумовили, що передумовою майбутнього виконання зобов'язання позивача по поставці товару є внесення передоплати за цей товар з боку відповідача.

Таким чином, умова договору про внесення коштів за товар шляхом передоплати не є тим зобов'язанням, яке визначено положеннями ст. 509 ЦК України і за порушення якого настає майнова відповідальність, оскільки внаслідок невнесення передоплати повністю чи частково у продавця виникає лише право не виконувати свій зустрічний обов'язок, як передбачено нормою ст. 538 ЦК. Настання інших наслідків у вказаній ситуації законодавством не передбачено.

Лише у випадку, коли зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, то друга сторона повинна виконати свій обов'язок ( ч. 4 ст. 538 ЦК України) і за таке невиконання настають всі наслідки невиконання зобов'язань, передбачені нормами ЦК України та договору.

Матеріалами справи не підтверджено, що позивач передав відповідачу придбану ним решту програмного забезпечення, за яке не було отримано позивачем попередньої оплати від відповідача. Позивач лише вказав суду, що відповідач все ще може оплатити це програмне забезпечення і отримати його.

Невнесення покупцем всієї суми передоплати товару за умовами договору не може вважатися односторонньою безпідставною відмовою від виконання зобов"язання, за що настає відповідальність і що заборонено ст.525 ЦК України.

Ст. 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, передбачена законом чи договором можливість невикоання свого зобов"язання, не може вважатися односторонньою безпідставною відмовою від нього.

При цьому суд виходить з того, що наслідок невнесення покупцем повністю чи частково суми передоплати по договору чітко врегульовано ст. 693 ЦК України і при настанні такого випадку покарання для покупця не передбачається, а продавцю надано законне право не виконувати свою частину зобов'язання (ст. 538 ЦК).

Тобто, дії сторін по невиконанню своїх обов'язків по договору, якщо не виконується зустрічне зобов"язання (зокрема, при наявності договірної умови про передоплату товару) допускаються чинним законодавством як правомірні.

Суд вважає, що всі дії, які вчинив позивач після закінчення дії договору та за умови неотримання ним передоплати товару від відповідача у справі, є діями, вчиненими на страх і ризик комерційної діяльності позивача.

Крім того, за умовами непередачі відповідачу придбаного позивачем без передоплати товару, у відповідача не настає обов'язок його оплатити ( ч. 4 ст. 538 ЦК), а тому не настають і наслідки за невиконання такого зобов'язання.

Отже, суд приходить до висновку, що нормами ЦК та ГК України не передбачено, що за невнесення повної суми передоплати за договором, для покупця настає фінансова відповідальність у виді можливості стягнення будь-якого виду санкцій.

Статті 549 та 625 ЦК містять положення про фінансову відповідальність саме за порушення зобов'язання.

Натомість, за недоплату коштів по передоплаті товару така відповідальність для покупця не настає -- у такому випадку продавець для уникнення своїх збитків має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі ( ст. 538 ЦК).

Як вказано вище, суд не вбачає у діях відповідача по невнесенню повного розміру передоплати вартості товару по договору і неповідомленні позивача про зменшення фінансування придбання програмного забезпечення, ознак односторонньої та безпідставної відмови від договору.

Умови розділу 7 договору між сторонами не містять прямої відповідальності для відповідача за неповідомлення позивача про зменшення фінансування на придбання програмного забезпечення та зменшення обсягів закупівлі і необхідності внесення змін до договору.

До моменту закінчення дії договору 31.12.2013 року позивач сам не дотримався його умов - не надав відповідачу рахунку-фактури на повну вартість товару згідно п. 4.1. договору та взагалі не мав у своїй власності товару на час завершення 14денного періоду після підписання договору між сторонами ( п. 5.1. договору), бо придбав його лише 20.09.2013 року у ТОВ "Макролоджик" (а.с. 18).

Таким чином, вимоги позивача про стягнення штрафу з відповідача за односторонню безпідставну відмову покупця від договору у розмірі 5% від ціни договору - є безпідставними.

Згідно ст. 224 ГК, на яку посилається позивач для обґрунтування свого права на стягнення з відповідача збитків, встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Позивач вважає збитками вартість програмного забезпечення, яке оплатив позивач по накладній від 20.09.2013 року (а.с. 18), від придбання якого відмовився відповідач, на суму 184 422,60 грн. (розрахунок а.с. 8) і просить їх стягнути з відповідача. При цьому цей товар при відшкодуванні збитків все одно залишається у позивача, як вказує його представник.

Таким чином, під видом збитків фактично виступає ціна товару, яка при належному виконанні зобов'язання повинна була бути сплаченою на користь позивача. На думку суду, це суперечить визначенню природи збитків, і збитками не може бути недоотримана ціна товару у договірному зобов'язанні, бо збитки є іншими, додатковими витратами продавця, а не ціною самого товару.

Ст. 693 та 538 ЦК України не передбачають права продавця на відшкодування збитків при невнесенні повної суми передоплати за товар з боку покупця.

За неповідомлення відповідачем позивача про зменшення фінансування на придбання програмного забезпечення і потребу у перегляді ціни договору, збитки також стягнуті бути не можуть. При цьому суд виходить з такого:

У відповідності до ст. 224 ГК та 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Зміст зобов'язання визначається за предметом договору, яке між сторонами у справі стосується лише поставки програмного забезпечення і його оплати. Тому невиконання відповідачем супутніх умов договору про неповідомлення позивача з боку відповідача про зменшення фінансування та про потребу вносити зміни до договору в частині зменшення обсягів придбання і ціни договору, не можуть бути підставою для відшкодування збитків.

За викладених обставин, придбання позивачем програмного забезпечення для відповідача без отримання передоплати за нього, що є порушенням укладеного між сторонами договору, було вчинено на страх і ризик комерційної діяльності позивача.

Майнова відповідальність покупця за невнесення повної суми передоплати по договору чинним законодавством не передбачена.

На думку суду, правомірність позовних вимог позивачем не доведена, а тому підстави для задоволення позову відсутності.

При відмові у позові судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду протягом 10 днів.

Повне рішення складено 25 червня 2015 року

Суддя Н.М. Спаських