ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2015 року Справа № 915/598/15

м.Миколав

Господарський суд Миколаївської області у складi головуючого суддi Мавродієвої М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Долгової А.О.,

представника позивача: Семещенко М.О..- дов. №17/1-6126 від 08.08.2014,

представника відповідача: Корзун Л.В. - дов. №3/2-3175/15 від 15.06.2015,

розглянувши у судовому засіданні справу

за позовом: Державного підприємства науково-виробничий комплекс газотурбобудування

«Зоря» - «Машпроект» (54018, м.Миколаїв, пр-т. Жовтневий, 42-а),

до відповідача: Територіального управління державної судової адміністрації України в Миколаївській області (54001, м.Миколаїв, вул.Велика Морська, 41),

про: стягнення 15178,66 грн., з яких 10817,80 грн. боргу за надання послуг електрозв'язку по Договору №55 від 01.06.2009; 57,64 грн. пені; 748,22 грн. - 3% річних та 3555,0 грн. втрат від інфляції, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача заборгованість по договору про надання послуг електрозв'язку №55 від 01.06.2009 у сумі 10817,80 грн., а також 57,64 грн. пені, 748,22 грн. - 3% річних та 3555,0 грн. втрат від інфляції.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що в порушення приписів чинного законодавства та умов договору про надання послуг електрозв'язку №55 від 01.06.2009, відповідач своєчасно не розрахувався за надані йому послуги у зв'язку з чим йому нараховані збитки від інфляції, пеня та 3% річних.

Відповідач у відзиві №3/2-3142/15 від 05.06.2015 проти позовних вимог заперечує, вказує на те, що 10.09.2014 Ленінський районний суд переїхав в інше приміщення тобто саме з цієї дати суд перестав користуватися послугами зв'язку. Вимоги позивача щодо стягнення у цей період заборгованості є необґрунтованим оскільки з 10 вересня послугами зв'язку не користувалися. У період з 01.01.2011 по 10.09.2014 управління не мало змоги сплачувати кошти, у зв'язку недостатністю бюджетного підкріплення. Згідно зі статтею 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, тому і виникнення заборгованості сталася не з вини безпосередньо управління.

22.06.2015 відповідач подав до суду заяву, в якій просить застосувати наслідки спливу позовної давності при вирішенні спору.

У відповідності до ст.77 ГПК України у судовому засіданні 08.06.2015 судом було оголошено перерву та продовжено строк розгляду спору на 15 днів.

У судовому засіданні 22.06.2015 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

При прийнятті рішення судом взято до уваги наступне.

01.06.2009 між Державним підприємством науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря» - «Машпроект» (надалі - позивач) та Територіальним управлінням державної судової адміністрації України в Миколаївській області (надалі - відповідач) було укладено договір про надання послуг електрозв'язку №55 від 01.06.2009 (надалі - Договір №55) (а.с.13-15).

Відповідно до п.3.2.8 Договору №55, відповідач зобов'язується своєчасне вносити плату за користування телефоном, міжміські та міжнародні телефоні розмови, подані в кредит телеграми та інші послуги, надані по телефону.

Згідно з п. 4.1 - 4.2 Договору №55 послуги, що надаються Оператором зв'язку, оплачуються за тарифами, затвердженими згідно з чинним законодавством. Споживач оплачує послуги електрозв'язку за спільно погодженою системою оплати (кредитна і авансова).

Пунктами 4.3, 4.4, 4.5, 4.6 Договору №55 передбачено, що відповідач повинен своєчасно оплачувати надані послуги. Розрахунок за користування місцевим телефонним зв'язком здійснюється за сталою (без почасової оплати) або змінною (з погодинної) величиною, якщо остання передбачена технічними можливостями обладнання АТС. Оператор зв'язку відповідно до нормативних документів приймає від відповідача оплату послуг електрозв'язку або доручає проводити прийом оплати організаціям та установам (відділенням зв'язку, касам Ощадбанку, комерційним банкам і т.п.), з якими укладені договори. Оператор зв'язку інформує відповідача про перелік та місцезнаходження (адресу) пунктів прийому платежів. Розрахунки за фактично отримані в кредит послуги електрозв'язку за кожний попередній місяць проводяться відповідачем протягом десяти днів з дня отримання рахунку, але не пізніше 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим. За отримані в кредит послуги міжміського та міжнародного телефонного зв'язку стягується додаткова плата в розмірі двох відсотків вартості надання послуг. У разі застосування авансової системи оплати відповідач для одержання послуг електрозв'язку проводить щомісячно до 20-го числа поточного місяця передоплату їх вартості в розмірі не менше суми послуг, наданих у попередньому розрахунковому періоді, з наступним перерахунком (до 10-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом), виходячи з фактично наданих послуг.

Позивач рахунки на оплату послуг наданих за договором направляв відповідачу листами №03/5-2250 від 04.03.2015, №03/5-3984 від 12.04.2013, №03/5-10726 від 09.10.2012, №03/5-2880 від 14.03.2012, №03/5-314 від 12.01.2012, № 03/5-9444 від 28.09.2011, №03/5-4546 від 17.05.2011.

29.12.2014 позивачем було пред'явлено до відповідача претензію № 1 (вих. № 17/1 - 10346) про зобов'язання сплатити заборгованість по Договору №55, яку відповідачем було отримано 03.01.2015. Зазначена претензія відповідачем залишена без відповіді та вимоги про сплату боргу по ній не задоволені.

Згідно ст.526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного та Господарського кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно приписів ст.ст.901, 903 Цивільного кодексу України, за договором послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За приписами ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно розрахунку позовних вимог позивач просить стягнути заборгованість за період надання послуг з грудня 2010 року по січень 2015 на загальну суму 10817,80 грн.

22.06.2015 відповідачем до суду надана заява про застосування строків позовної давності.

Частинами 4, 5 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Отже, коли судом на підставі досліджених у судовому засіданні доказів буде встановлено, що право особи, про захист якого вона просить, порушене, а стороною у спорі до винесення рішення буде заявлено про застосування позовної давності, та буде встановлено, що цей строк пропущено без поважних причин, суд на підставі ст. 267 ЦК України ухвалює рішення про відмову в задоволенні позову за спливом позовної давності. У разі визнання судом причин пропущення позовної давності поважними, порушене право підлягає захисту.

Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

До спірних правовідносин застосовується загальний строк позовної давності - три роки.

Визначення початку відліку позовної давності міститься у ст.261 ЦК України, зокрема відповідно до пункт 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів судом встановлено, що право позивача, про захист якого він просить, порушене; строк звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості за період з грудня 2010 року по березень 2012 року (включно) пропущено без поважних причин; відповідачем до винесення рішення було заявлено про застосування позовної давності, у зв'язку з чим, суд на підставі ст.267 ЦК України вважає за необхідне в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості в розмірі 2981,74 грн. за період з грудня 2010 року по березень 2012 року (включно).відмовити за спливом позовної давності.

Позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у сумі 7836,06 грн. за період з квітня 2012 року по січень 2015 року підлягають стягненню з відповідача.

При цьому, посилання відповідача на припинення дії договору оренди приміщення та переїзд Ленінського районного суду, який користувався послугами зв'язку за Договором №55, до іншого приміщення, тобто, фактичне припинення користування послугами зв'язку з 10.09.2014, судом відхиляється, оскільки умови Договору №55, а саме п.3.1.2 передбачали порядок відмови від послуг зв'язку, у разі відсутності потреби, шляхом подання абонентом письмової заяви не пізніше ніж за 10 днів. Зазначеними приписами Договору №55 відповідач не скористався, при цьому, в порушення діючого законодавства, в односторонньому порядку відмовився від договору та обов'язків по його виконанню.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та сплата неустойки (пені).

Згідно розрахунку позовних вимог позивач просить стягнути пеню за затримку відповідачем плати за надання позивачем послуг електрозв'язку за період з 21.09.2014 по 24.03.2015 у розмірі 57,64 грн.

Розділом 5 Договору №55, який визначає відповідальність сторін за порушення умов договору передбачено, що відповідач несе відповідальність згідно з чинним законодавством за порушення Правил користування місцевим електронним зв'язком, Правил користування міжміським та міжнародним телефонним зв'язком (п.5.7 Договору №55).

Згідно ст.547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми є нікчемним.

Враховуючи, що нарахування пені за неналежне виконання зобов'язань не передбачена сторонами у Договорі №55, то вимоги позивача в частині стягнення пені в розмірі 57,64 грн. є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

На підставі вказаної норми, позивач просить стягнути з відповідача: 3% річних у сумі 748,22 грн. за період з 21.01.2011 по 21.05.2015 та інфляційні втрати в розмірі 3555,00 грн. за період з січня 2011 по березень 2015 року.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши розрахунки позивача суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Нарахування 3% річних та інфляційних є способом захисту майнового права та інтересу позивача, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації від боржника за користування утримуваних ним грошовими коштами, належними до сплати.

3% річних та інфляційні виникають не одномоментно, а мають триваючий характер та нараховуються за весь час користування коштами і знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, тому сплив строку позовної давності на зазначені вимоги спливає пропорційно за кожний період нарахування окремо. Так, що стосується вимог про стягнення 3% річних, то розрахунок строку позовної давності здійснюється щодо кожної дати окремо, а вимог про стягнення інфляційних - кожного місяця, та триває до моменту фактичного здійснення боржником оплати, враховуючи загальний трирічний строк позовної давності, в межах якого кредитор має право звернутися до суду за захистом своїх порушених інтересів.

Приписами ч.3 ст.267 ЦК України встановлено що, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення рішення.

22.06.2015 відповідачем до суду надана заява про застосування строків позовної давності.

Позивач звернувся до суду з позовом 08.04.2015.

За таких, обставин суд приходить до висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з вимогами про стягнення 3% річних в розмірі 53,33 грн. за період з 21.01.2011 по 07.04.2012 (по зобов'язанням грудня 2010 року - березня 2012 року) та інфляційних втрат в розмірі 37,65 грн. за період з січня 2011 року по березень 2012 року (включно) (по зобов'язанням грудня 2010 року - березня 2012 року).

У відповідності до ст.49 ГПК України судові витрати слід покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49,77, 82, 821, 83, 84, 85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Територіального управління державної судової адміністрації України в Миколаївській області 54001, м.Миколаїв, вул.Велика Морська, 41 (відомості про банківські реквізити відсутні, ) на користь Державного підприємства науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря» - «Машпроект» 54018, м.Миколаїв, пр-т. Жовтневий, 42-а (р/р, АТ «Укрексімбанк», МФО 326739, ) 7836,06 грн. основного боргу, 694,89 грн. - 3% річних, 3517,35 грн. - збитків від інфляції та 1443,33 грн. судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду, у відповідності зі ст.85 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом

Згідно ст.ст.91, 93 Господарського процесуального кодексу України, сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу

.

Рішення оформлено у відповідності до ст.84 ГПК України

та підписано суддею 30 червня 2015 року.

Суддя М.В. Мавродієва