КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2015 р. Справа№ 911/117/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Корсакової Г.В.

Хрипуна О.О.

За участю представників сторін:

Від позивача (апелянта) Єгоров В.С.

Від відповідача Зайченко С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 07.04.2015р. у справі № 911/117/15 (суддя: Ю.В. Подоляк)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства "Баришівкатепломережа"

про стягнення 478 280, 46 грн.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач) до Комунального підприємства "Баришівкатепломережа" (далі - відповідач) про стягнення 478280,46 грн., з яких 178263,42 грн. основний борг, 152082,35 грн. інфляційних втрат, 40928,95 грн. 3% річних, 54 790,37 грн. пеня та 52 215,37 грн. штраф.

Рішенням Господарського суду Київської області від 07.04.2015 у справі № 911/117/15 припинено провадження у справі в частині стягнення 100 000,00 грн. основного боргу на підставі п. 1-1 ч. 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України; решту позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено частково, а саме: присуджено до стягнення з Комунального підприємства "Баришівкатепломережа" 149 390 грн. 81 коп. інфляційних втрат, 40 882 грн. 29 коп. 3% річних, 27395 грн. 19 коп. пені, 26107 грн. 69 коп. штрафу, 7945 грн. 58 коп. витрат по сплаті судового збору. В решті позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в частині присудження до стягнення інфляційних втрат та 3% річних мотивовано доведеністю прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання перед позивачем, що згідно ст. 625 Цивільного кодексу України є підставою для стягнення наведених показників. Крім того, суд першої інстанції, визнавши обґрунтованим вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача пені та штрафу за прострочення виконання грошового зобов'язання за договором, скористався правом, наданим п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, та зменшив загальний розмір штрафних санкцій (пені, штрафу) на 50% від заявленої до стягнення суми штрафних санкцій, а саме: суму пені, що підлягає стягненню - до 27 395,19 грн., а штрафу - до 26 107,69 грн.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду в частині зменшення пені та штрафу на 50% від заявленої до стягнення суми, тобто фактично не погоджуючись з відмовою у задоволенні стягнення 27 395,19 грн. пені та 26 107,69 грн. штрафу, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду в частині відмови у стягненні 27 395,19 грн. пені та 26 107,69 грн. штрафу - скасувати та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не враховано жодного аргумента позивача без зазначення мотивів такого неврахування, чим порушено ст. 4-2, 43,84 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, апелянт вказував на те, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для застосування статті 233 Цивільного кодексу України, оскільки не було з'ясовано сукупність усіх обставин, які є підставами для зменшення санкцій, а також не було враховано інтереси позивача під час зменшення пені та штрафу.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказував на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції в частині зменшення розміру пені було вірно оцінено всі доводи та інтереси сторін, досліджено обставини в підтвердження об'єктивності причин прострочення виконання відповідачем договірних зобов'язань з оплати за газ, а також взято до уваги той факт, що відповідачем під час вирішення справи погашено заявлений до стягнення основний борг, а також враховано несвоєчасність відшкодування з боку держави різниці в тарифах на теплову енергію.

Відповідно до автоматичного розподілу справи № 911/117/15 між суддями, справу розподілено для розгляду судді - доповідачу Станіку С.Р. у складі сформованої колегії суддів: головуючий суддя: Станік С.Р., судді: Корсакова Г.В., Хрипун О.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.04.2015 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 07.04.2015р. у справі № 911/117/15 прийнято до провадження, порушено апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 10.06.2015.

В судовому засіданні 10.06.2015 представник позивача (апелянта) підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні стягнення 27 395,19 грн. пені та 26 107,69 грн. штрафу, і просив прийняти в цій частині нове рішення про задоволення до стягнення наведених показників.

Відповідач в судовому засіданні 10.06.2015 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що його прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявним матеріалами справи, між сторонами у справ було укладено договір купівлі-продажу природного газу від 28.08.2012р. № 12/950-БО-17 (далі - договір), відповідно до умов якого позивач - продавець зобов'язується передати у власність відповідачу - покупцю у 2012 році природний газ, ввезений на митну території України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", а покупець зобов'язати прийняти та оплатити цей природний газ (далі - газ), на умовах цього договору (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установа та організаціями та іншими споживачами (далі - споживачам покупцям).

Згідно з п. 2.1 договору продавець передає покупцеві з 01 серпня 2012 року по 31 грудня 2012 року газ обсягом до 502,9 тис.куб.м, у тому числі по місяцях кварталів (тис.куб.м): у тому числі по місяцях: у жовтні - 53,4 тис.куб.м., у листопаді - 166,4 тис.куб.м., у грудень - 273,1 тис.куб.м.

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу (п. 3.3 договору).

У відповідності до п. 5.2 договору ціна за 1000 куб.м газу становить 3509 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердження тарифу на природний газ - 2%; податок на додану вартість за ставкою - 20%. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 305,50 грн., крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ - 366,72 грн. До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 3884,78 грн., кріт того ПДВ - 20% - 776,96 грн., всього з ПДВ - 4661,74 грн.

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01 серпня 2012 року і діє в частині поставки газу до 31 грудня 2012 року, а в частині розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11.1 договору).

На виконання умов договору позивач у період з жовтня 2012р. по грудень 2012 року включно поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 1955966,55 грн., що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2012р. на суму 256600,60 грн., від 30.11.2012р. на суму 558639,15 грн., від 31.12.2012р. на суму 1140726,80 грн. Зазначені акти приймання-передачі природного газу підписані в двохсторонньому порядку повноважними представниками сторін та скріплені печатками підприємств, завірені копії яких залучені до матеріалів справи.

Разом з тим, відповідач свої зобов'язання щодо здійснення розрахунку за поставлений природний газ по вищепереліченим актам приймання-передачі природного газу в строки визначені договором у повному обсязі не виконало, в зв'язку з чим, за ним за твердженням позивача, на час звернення з даним позов рахувався борг в розмірі 178263,42 грн. - різниця між перерахованими грошовими коштами та загальною вартістю поставленого природного газу.

Разом з тим, на час звернення позивача з даним позовом за відповідачем рахувався борг за поставлений природний газ згідно зазначених вище актів приймання-передачі природного газу в сумі 100000 грн. - різниця між перерахованими грошовими коштами та загальною вартістю поставленого природного газу, оскільки позивач звертаючись з даним позовом 14.01.2015р. не врахував здійснену відповідачем часткову проплату в сумі 78263,42 грн. згідно платіжного доручення від 09.01.2015р. № 28 на суму 78263,42 грн., завірена копія якого залучена до матеріалів справи.

З відтиску штемпеля поштової установи на конверті, в якому надійшла дана позовна заява до господарського суду Київської області та відомостей, які містяться на сайті Укрпошти, вбачається, що позивач з вказаною позовною заявою звернувся до господарського суду Київської області 14.01.2015.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновокм суду першої інстанції про те, що позивачем безпідставно заявлено до стягнення суму боргу в розмірі 78263,42 грн. за поставлений відповідачу природний газ по актам приймання-передачі природного газу, оскільки вказана сума булла погашена відповідачем до зверненян позивача з відповідним позовом до суду, у зв'язку з чим вимога про стягнення боргу в цій частині є безпідставною, а відтак суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у її задоволенні.

З огляду на зазначене, за відповідачем на час розгляду даної справи рахувався борг за поставлений природний газ в сумі 100 000,00 грн.

Під час розгляду справи відповідач погасив основний борг в сумі 100000 за поставлений товар, перерахувавши на розрахунковий рахунок позивача грошові кошти згідно платіжних доручень від 03.04.2015р. № 359 на суму 79600 грн., від 06.04.2015р. № 369 на суму 20400 грн., оригінали яких наявні в матеріалах справи.

Оскільки відповідачем сплачена сума основного боргу за поставлений природний газ в розмірі 100000 грн., то предмет спору в даній справі у вказаній частині відсутній, у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції погоджується з висновокм суду першої інстанції про припинення провадження у справі відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Враховуючи те, що відповідач порушив строки виконання грошового зобов'язання щодо здійснення розрахунку за поставлений природний газ у строк визначений договором, позивач просив стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних з простроченої суми грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача інфляційні втрати за прострочення виконання грошових зобов'язань за грудень 2012 року з простроченої суми 745399,86 грн. за період прострочення з січня 2013р. по жовтень 2014 року включно складають 145922,81 грн., з простроченої суми 324186,23 грн. за період листопад 2014р. - 6159,54 грн. Разом заявлена до стягнення сума інфляційних втрат складає 152082,35 грн.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи індекс інфляції, є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів.

Порядок проведення підрахунку інфляційних втрат передбачено листом Верховного Суду України від 03.04.97 № 62-97р "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ", відповідно до якого розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції проводиться шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення сплати заборгованості. Сума, внесена в період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

В свою чергу, при перевірці поданного позивачем розрахунку інфляційних втрат по періодах, судом першої інстанції встановлено наступне.

Позивач нарахування інфляційних втрат за прострочення виконання грошових зобов'язань за грудень 2012 року здійснює на прострочену суму в розмірі 745399,86 грн. за період прострочки з січня 2013р. по жовтень 2014 року включно та розмір інфляційних втрат за вказаний період прострочення складають 145922,81 грн.

Нарахування інфляційних втрат за прострочення виконання грошових зобов'язань за грудень 2012 року на прострочену суму в розмірі 324186,23 грн. за період прострочки листопад 2014р., позивач здійснює на не чисту суму простроченого платежу в даному періоді, яка складає 178263,42 грн., а ще й додає суму інфляційних втрат нарахованих позивачем за попередній період - 145922,81 грн. (178263,42 грн. (сума простроченого платежу) + 145922,81 грн. (інфляційні втрати нараховані у попередньому періоді) = 324186,23 грн.).

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновокм суду першої інстанції про те, що позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат за період прострочки листопад 2014р. на інфляційні втрати, нараховані у попередньому періоді прострочення, що суперечить чинному законодавству, позаяк згідно положень ст. 625 Цивільного кодексу України боржник за весь час прострочення зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції. А оскільки нараховані позивачем та заявлені до стягнення з відповідача інфляційні втрати у вказаному періодах не є основним боргом, відтак і нарахування інфляційних втрат на ці суми є безпідставним.

Враховуючи вищевикладене, а також заявлені позивачем періоди нарахування інфляційних втрат, суд апеляційної інстанції, провівши перерахунок інфляційних втрат, дійшов висновку, що арифметично вірна сума інфляційних втрат, яка підлягає стягненню складає 149390,81 грн., у зв'зку з чим судом першої інстанції обгрунтовано присуджено до стягнення вказану суму з відповідача. В решті заявлених до стягнення сум інфляційних втрат розмірі 2691,54 грн. - суд першої інстанції обгрунтовано відмовив позивачу, у зв'язку з безпідставністю вимог позивача в цій частині.

Згідно розрахунку позивача 3% річних з простроченої суми за загальний період прострочення з 14.01.2013р. по 28.12.2014р. складають 40928,95 грн.

Згідно з правильним арифметичним розрахунком, який був зроблений судом першої інстанції і перевірений судом апеляційної інстанці, стягненню підлягають 3% річних в розмірі 40882,29 грн., у зв'зку з чим судом першої інстанції обгрунтовано присуджено до стягнення вказану суму з відповідача. В решті заявлених до стягнення сум 3% річних розмірі 46,66 грн. - суд першої інстанції обгрунтовано відмовив позивачу, у зв'язку з безпідставністю вимог позивача в цій частині.

На підставі п. 7.2 договору позивач просив стягнути з відповідача за прострочення оплати вартості поставленого природного газу, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу, яка за розрахунком позивача за період прострочення з 14.01.2013р. по 13.07.2013р. складає 54790,37 грн.

Також, позивач на підставі п. 7.2 договору просив суд стягнути з відповідача за прострочення оплати вартості поставленого природного газу понад 30 днів, штраф у розмірі 7 % від суми простроченого платежу, який за розрахунком позивача складає 52215,37 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, а згідно частини першої ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання, або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" визначає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Крім того, відповідно до частини 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Київський апеляційний господарський суд, перевіривши розрахунки позивача щодо пені та штрафу, дійшов висновку, що здійснені позивачем розрахунки пені та штрафу є арифметично вірними, відповідають вказаним вимогам законодавства та обставинам справи, а тому вимоги в цій частині є доведеними та обґрунтованими.

Проте, оскільки відповідач не є фактичним споживачем газу, адже відповідно до умов договору, газ використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установа та організаціями та іншими споживачами, які в свою чергу вчасно не розраховуються та несвоєчасність виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань щодо здійснення розрахунку за поставлений природний газ у строки та розмірі визначені договором, сталося в зв'язку з невідповідністю тарифів на теплову енергію з їх собівартістю та несвоєчасністю відшкодування з боку держави різниці в тарифах на теплову енергію.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Доказів наявності понесення позивачем збитків, які б перевищували чи дорівнювали б розміру заявлених до стягнення сум неустойки (пеня, штраф) позивач суду не надав. Розмір штрафних санкцій, які просить позивач стягнути з відповідача є занадто великими та не співрозмірним із можливими збитками.

Беручи до уваги викладене, та враховуючи, що відповідач здійснив часткову оплату заборгованості за поставлений природний газ, яку при звернення з позовом позивачем не було враховано, також під час розгляду даної справи відповідач повністю погасив заборгованість перед позивачем за поставлений у період жовтень - грудень 2012 року включно природний газ за договором, а також враховуючи баланс інтересів сторін, активну позицію відповідача в даному спорі, ступінь виконання зобов'язання боржника, адекватність обсягу і міри відповідальності відповідача за допущене вищезазначене незначне прострочення грошового зобов'язання, невідповідністю тарифів на теплову енергію з їх собівартістю та несвоєчасністю відшкодування з боку держави різниці в тарифах на теплову енергію та недопущення невиправданого збагачення позивача за рахунок стягнення з відповідача занадто великих штрафних санкцій, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про застосування права на зменшення розміру неустойки (штрафу та пені), наданого п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції обгрунтовано зроблено висновок про зменшення загального розміру штрафних санкцій (пені, штрафу) на 50% від заявленої до стягнення суми штрафних санкцій, а саме: зменшення суми пені, що підлягає стягненню до 27395,19 грн., а штрафу - до 26107,69 грн.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не враховано жодного аргумента позивача без зазначення мотивів такого неврахування, чим порушено ст. 4-2, 43, 84 Господарського процесуального кодексу України, відсутність підстав для застосування статті 233 Цивільного кодексу України, а також не було враховано інтереси позивача під час зменшення пені та штрафу - судом апеляційної інстанції відхиляються як безпідставні та необґрунтовані, з огляду на те, що судом першої інстанції під час вирішення спору була надана оцінка усім обставинами справи в сукупності, про що зокрема зазначено в оскаржуваному рішенні, враховано під час розгляду даної справи те, що відповідач повністю погасив заборгованість перед позивачем за поставлений у період жовтень - грудень 2012 року включно природний газ за договором, ступінь виконання зобов'язання боржника, адекватність обсягу і міри відповідальності відповідача за допущене вищезазначене незначне прострочення грошового зобов'язання, невідповідністю тарифів на теплову енергію з їх собівартістю та несвоєчасністю відшкодування з боку держави різниці в тарифах на теплову енергію.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову, а саме: стягнення з відповідача 149390,81 грн. інфляційних втрат, 40882,29 грн. 3% річних, а також зменшених на 50% пені - 27395,19 грн. та штрафу - 26107,69 грн.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, господарський суд першої інстанції під час вирішення спору вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, а тому, рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги, у відповідності до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на апелянта.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 07.04.2015р. у справі № 911/117/15 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 07.04.2015р. у справі № 911/117/15 - залишити без змін.

3.Матеріали справи № 911/117/15 повернути до господарського суду Київської області.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді Г.В. Корсакова

О.О. Хрипун