ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"15" червня 2015 р. Справа № 911/1636/15

за позовом Публічного акціонерного товариства «БГ Банк», м. Київ

до Приватного акціонерного товариства КП «Укренергомонтаж», м. Вишневе, Києво-Святошинський р-н

про стягнення 12 022,67 грн.

Суддя Щоткін О.В.

за участю представників сторін:

позивач -Гузієнко Я.М. предст. дов. №26 від 12.03.2015 ;

відповідач -Кондратенко Т.О. предст. дов. №26/05-01 від 26.05.2015.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «БГ Банк» (позивач) до Приватного акціонерного товариства КП «Укренергомонтаж» (відповідач)про стягнення 12 022, 67 грн. за договором про надання гарантії № LG-28/14 від 03.07.2014.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов договору № LG-28/14 від 03.07.2014 року не сплатив передбачену договором комісію (винагороду) за надання позивачем гарантії, в результаті чого за ним утворилась заборгованість у розмірі 1 847,79 грн. Додатково, за прострочення виконання зобов'язання позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 55,89 грн., 3% річних у розмірі 11,24 грн. та інфляційні втрати у розмірі 107,74 грн. Крім того, за порушення умов договору, позивачем заявлено до стягнення з відповідача штраф у розмірі 10 000грн.

Ухвалою господарського суду Київської області від 16.04.2015 у справі №911/1636/15 було порушено провадження та призначено до розгляду на 25.05.2015.

21.05.2015 року через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив, у якому він проти позову заперечив, обґрунтовуючи це тим, що виникнення заборгованості за договором обумовлено незаконною бездіяльністю позивача.

Також відповідач зазначив, що позивач не зазнав шкоди від неотримання передбаченої Договором комісії за надання гарантії, оскільки кошти відповідача знаходились і до сьогоднішнього часу знаходяться у позивача.

Ухвалою господарського суду Київської області від 25.05.2015 розгляд справи було відкладено на 15.06.2015 року, у зв'язку з неявкою повноважного представника відповідача та неподання відповідачем витребуваних ухвалою суду документів.

15.06.2015 року через канцелярію суду від позивача надійшли письмові пояснення на відзив відповідача, які були озвучені представником позивача у судовому засіданні та залучені судом до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні 15.06.2015 позов підтримав з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні 15.06.2015 проти позовних вимог заперечував, з підстав викладених у відзиві.

Згідно ч. 2 ст. 82 ГПК України, рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Відповідно до ч. 1 статі 85 ГПК України, прийняте рішення оголошується господарським судом у судовому засіданні після закінчення розгляду справи.

В судовому засіданні 15.06.2015 року оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

встановив:

03 липня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Перший» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «БГ Банк») (гарант) та Приватним акціонерним товариством КП «Укренергомонтаж» (принципал) укладено договір про надання гарантії за № LG-28/14.

Згідно пункту 1.1 договору, принципал доручає гаранту надати безвідкличну банківську гарантію в українських гривнях - 980 строком дії до 31 грудня 2014 року (далі - гарантія), щодо сплати на користь Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (далі - бенефіціар), грошової суми у розмірі 610 908,92 грн., в разі отримання від бенефіціара відповідної письмової вимоги платежу, в якій зазначатиметься, що принципал не виконав своїх зобов'язань за Контрактом №UE/001/2 від 15 липня 2011.

Відповідно до пункту 1.2 договору, принципал щомісячно до 5 числа місяця, наступного за звітним (включно) та протягом 2 банківських днів з дати припинення дії гарантії сплачує гаранту комісію за надання гарантії в розмірі 1,2% річних від розміру гарантії (далі - винагорода), що розраховується від фактичної суми гарантії з урахуванням всіх змін, що внесені протягом дії гарантії. Винагорода нараховується з розрахунку календарної кількості днів в місяці та році. Винагорода нараховується гарантом в національній валюті України в строки та в порядку, передбачених даним договором.

Також відповідно до п.п. 6.3.10. Договору принципал, окрім іншого взяв на себе зобов'язання протягом всього строку дії Договору самостійно, до 28 числа місяця наступного за звітним, надавати Гаранту - баланс та форму 2 на кожну квартальну дату.

Відповідно до п. 6.3.15 Договору, принципал зобов'язаний не рідше одного разу на місяць надавати Гаранту інформацію щодо стану рахунків за усіма договорами, майнові права за якими передані у заставу Гаранту.

Як стверджує позивач та не заперечувалось відповідачем, на виконання умов договору позивач надав Державному підприємству «Національна енергетична компанія «Укренерго» банківську гарантію за №ILG/085/12 від 03 липня 2014 року.

У зв'язку із невиконання відповідачем зобов'язань зі сплати комісії за жовтень-грудень 2014 року, позивач пред'явив йому письмову претензію від 19 лютого 2015 року №1 (вих. №15-399) із вимогою погашения заборгованості за Договором. Факт відправки претензії та її отримання відповідачем підтверджується описом вкладень у цінний лист та повідомленням про вручення поштового відправлення, копії яких наявні у матеріалах справи.

Пунктом 7.4. Договору передбачено, що всі спори по Договору вирішуються шляхом переговорів між Сторонами. У випадку недосягнення згоди, Сторони звертаються до господарського суду без попереднього пред'явлення претензії. Пред'явлення претензії допускається за бажанням Сторони, при чому строк розгляду претензії іншою Стороною встановлюється 10 (десять) календарних днів.

За словами позивача, відповідач вимоги претензії не виконав та жодних дій спрямованих на виконання зобов'язань за Договором не здійснив, у зв'язку з чим позивач був змушений звернутись з позовом до суду.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до частини першої статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 200 Господарського кодексу України, гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов'язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов'язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. Зобов'язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони. Гарант має право висунути управненій стороні лише ті претензії, висунення яких допускається гарантійним листом. Зобов'язана сторона не має права висунути гаранту заперечення, які вона могла б висунути управненій стороні, якщо її договір з гарантом не містить зобов'язання гаранта внести до гарантійного листа застереження щодо висунення таких заперечень. До відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Статтею 567 Цивільного кодексу України передбачено, що гарант має право на оплату послуг, наданих ним боржникові.

Представник відповідача в усних та письмових поясненнях викладених у відзиві на позовну заяву проти задоволення позову заперечував.

Зокрема, відповідач як на підставу своїх заперечень посилався на те, що пунктом 8.4 договору сторони передбачили порядок сплати принципалом гаранту сум грошових коштів в рахунок виконання зобов'язань принципала.

Відповідно до пункту 8.4 договору, принципал доручає гаранту самостійно проводити операції по списанню меморіальним ордером з рахунку принципала №9473 в ПАТ «Банк Перший», код банку 320995, належних до сплати принципалом гаранту сум грошових коштів в рахунок виконання зобов'язань принципала згідно п.п. 1.2, 1.3, 1.4, 1.5, 6.3.3, 6.3.4 та розділу 7 цього договору, а саме: по сплаті гаранту сум, фактично виплачених гарантом бенефіціару у порядку та у випадках, передбачених гарантією; по сплаті винагороди за виконання обов'язків гаранта в розмірі та у строки, визначені цим договором; по сплаті винагороди гаранту за надання гарантії; по сплаті винагороди гаранту за внесення погоджених змін до умов гарантії, на рахунки, що визначені цим договором.

З даного приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Постановою Правління Національного банку України за №745 від 27 листопада 2014 року Публічне акціонерне товариство «БГ Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

27 листопада 2014 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішенням за №131 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "БГ Банк», яким вирішено з 28 листопада 2014 року розпочати процедуру виведення Публічного акціонерного товариства «БГ Банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації.

Пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до п. 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються спеціальними нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до ч. 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема щодо майнових зобов'язань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку.

Статтею 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Системний аналіз положень ЦК України, Законів України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і «Про банки і банківську діяльність» свідчить про те, що між позивачем та відповідачем в частині договірного списання коштів з рахунку відповідача, склалися зобов'язальні правовідносини на підставі договору банківського рахунка та договору про надання гарантії, які носять майново-грошовий характер, а відтак, у даному випадку відповідач в частині списання коштів з його рахунку (що є фінансовою операцією) виступає кредитором відносно позивача за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами.

Після запровадження Фондом тимчасової адміністрації стосовно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та в подальшому відкликання Національним банком України банківської ліцензії та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Оскільки банк здійснює свою діяльність виключно на підставі банківської ліцензії (ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність») тому у зв'язку із відкликанням банківської ліцензії позивач фактично припинив свою банківську діяльність, а також керуючись п. 2 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» закінчив технологічний цикл банківських операцій, а тому здійснення будь-яких операцій, в т.ч. договірне списання коштів з рахунку відповідача, не може бути реалізовано.

Задоволення вимог кредиторів (юридичних осіб) банку який ліквідується здійснюється згідно реєстру акцептованих вимог кредиторів банку, який формується у порядку встановленому, зокрема ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» за рахунок коштів одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна банку, з дотриманням черговості виплат, що визначена ч.1 ст. 52 Закону.

Отже здійснення позивачем операцій з коштами на рахунку відповідача №9473, зокрема щодо договірного списання для погашення заборгованості за договором про надання гарантії № LG-28/14, обмежене у зв'язку з веденням тимчасової адміністрації та позбавлення позивача банківської ліцензії і здійснення ліквідаційної процедури позивача.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного суду України у справах №3- 24гс15 від 25.03.2015 р., №3-34гс15 від 01.04.2015 р., №3-25гс15 від 01.04.2015 р. та №3-63гс15 від 22.04.2015 р., які згідно зі ст. 111-28 ГПК України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм.

Крім того варто зазначити, що, відповідно до п. 6.1. «Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» затвердженої постановою НБУ від 21.01.2004 р. №22 - банк обумовлює своє право на здійснення договірного списання за дорученням платника з його рахунку в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг.

Отже положення Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» затвердженої постановою НБУ від 21.01.2004 р. №22 передбачають право позивача, а не обов'язок на договірне списання коштів з рахунку.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Вищого господарського суду України від 28 квітня 2015 року у справі № 924/1757/14.

З огляду на вищенаведене, суд не приймає до уваги заперечення відповідача, у зв'язку з їх необгрунтованістю.

Враховуючи викладене та те, що доказів сплати заборгованості по комісії з надання гарантії відповідач не надав, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 1847,79 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім суми основного боргу, позивач звертається з вимогою про стягнення з відповідача пені у сумі 55,89 грн., у зв'язку з несвоєчасною сплатою комісії.

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 7.2 Договору, за порушення принципалом встановлених Договором строків відшкодування гаранту суми винагороди за надання Гарантії, суми винагороди за внесення погоджених змін до умов Гарантії, комісії(й) за надання витягу(ів) та/або за внесення відповідних записів до Державного реєстру обтяжень рухомого майна та/або Державного реєстру речових прав на нерухоме майно тощо, винагороди/витрат інших банків, що виникли під час обслуговування Гарантії, гарант має право нараховувати та стягувати, а принципал зобов'язаний сплатити на вимогу гаранта, пеню на прострочену суму зазначених платежів в розмірі облікової ставки НБУ, розраховану за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до частини 6 статті 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Суд, перевіривши розрахунок пені, з урахуванням норм чинного законодавства та умов договору, застосовуючи подвійну облікову ставку НБУ встановив, що розрахунок є арифметично вірним та відповідає обставинам справ, у зв'язку з чим суд прийшов до висновку, що заявлена пеня підлягає задоволенню повному обсязі у розмірі 55,89 грн.

В порядку п. 7.3. Договору, позивач також просить суд стягнути з відповідача 10 000,00 грн. штрафу, з яких: 5000,00 грн. штрафу за ненадання відповідачем позивачу інформації за жовтень, листопад та грудень 2014 року щодо стану рахунків за усіма договорами, майнові права за якими передані в заставу гаранту та 5000,00 грн. штрафу за неподання балансу та форми 2 за другий квартал 2014 року.

Відповідно пункту 7.3. Договору, у випадку подання недостовірної інформації, яка стосується умов цього Договору та/або процесу його виконання, в тому числі - порушення будь-якого з зобов'язань, визначених п.п. 2.2., 2.3., 5.1., 6.3.5., 6.3.6., 6.3.7., 6.3.8., 6.3.9., 6.3.10, 6.3.14., 6.3.15., 6.3.16. Договору, Принципал сплачує Гаранту штраф у розмірі 5 000,00 грн.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України. Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27.04.2012 року у справі № 06/5026/1052/2011 та у постанові Вищого господарського суду від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань».

В матеріалах справи відсутні докази, що підтверджували б надання відповідачем позивачу інформації щодо стану рахунків за усіма договорами, майнові права за якими передані в заставу гаранту за жовтень, листопад та грудень 2014 року, а також балансу та форми 2 за перший квартал 2014 року.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням умов договору та норм чинного законодавства, суд прийшов до висновку, позовна вимога про стягнення штрафу у розмірі 10 000,00 грн. є правомірною та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Позивачем також заявлено позовну вимогу щодо стягнення з відповідача 11,24 грн. 3% річних та 107,74 грн. інфляційних за загальний період з 06.11.2014 року по 18.02.2015 року.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних втрат та 3% річних встановив, що заявлені позивачем до стягнення суми відповідають вимогам законодавства та обставинам справи, а тому вимога щодо стягнення 11,24 грн. 3% річних та 107,74 грн. інфляційних втрат підлягає задоволенню в повному обсязі.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1847,79 грн. боргу, 55,89 грн. пені, 10 000,00 грн. штрафу, 11,24 грн. 3% річних та 107,74 грн. інфляційних.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звільняється від сплати судового збору у справах, пов'язаних зі здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банків.

Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору (ч. 3 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до підпункту 1 пункту 2 частини другої статті. 4 ЗУ «Про судовий збір», за подання до господарського суду з позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 2% ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет» від 28.12.2014 № 80-VIII визначено, що станом на 01.01.2015 року мінімальна заробітна плата становила 1218, 00 грн.

Таким чином, за розгляд позовної вимоги про стягнення 12 022,67 грн. підлягає до стягнення 1827,00 грн. судового збору.

Враховуючи, що відповідач не звільнений від сплати судового збору, витрати по сплаті судового збору, відповідно до статей 44, 49 ГПК України, покладаються судом на відповідача та стягується в дохід Державного бюджету України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 44, 49, ст.ст. 82-85 ГПК України, господарський суд, -

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства КП «Укренергомонтаж» (08133, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Чорновола, 35, ) на користь Публічного акціонерного товариства «БГ Банк» (04112, м. Київ, вул. Дегтярівська, 48, ) - 1847 (одну тисячу вісімсот сорок сім) грн. 79 коп. комісії, 55 (п'ятдесят п'ять) грн. 89 коп. пені, 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп. штрафу, 11 (одинадцять) грн. 24 коп. 3% річних та 107 (сто сім) грн. 74 коп. інфляційних.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства КП «Укренергомонтаж» (08133, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Чорновола, 35, ) в дохід Державного бюджету України 1827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Дата підписання повного тексту рішення 01.07.2015р.

Суддя О.В. Щоткін