ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2015 року Справа № 925/842/15

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Спаських Н.М. з секретарем судового засідання Волна С.В., за участю представників сторін:

від позивача: Білозір О.О. - за довіреністю;

від відповідача: Гурін Д.А. - за довіреністю;

від третіх осіб: Сіроштан О.М. - від Держземагенства за довіреністю, Падзіна М.П. - сільський голова; Клименко М.В. - не з'явився (клопотання про розгляд без його участі);

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за позовом Фермерського господарства "Зернятко плюс" до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Корсунь" про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про зобов'язання відповідача усунути перешкоди в користуванні земельними ділянками з кадастровими номерами :03:003:0611, :03:003:0612 в адміністративних межах Шевченківської сільської ради Звенигородського району, шляхом припинення відповідачем їх використання. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю та просить суд їх задовольнити.

Відповідач проти позову заперечив повністю та просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог через їх необґрунтованість, оскільки відповідач вже довів правомірність свого користування спірними земельними ділянками через суд, про що надав суду відзив на позов з додатками до нього (а.с. 55-78).

Ухвалою від 14 травня 2015 року до участі у справі я кості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору було залучено на стороні відповідача - Шевченківську сільську раду, а на стороні позивача - гр. Клименка Михайла Володимировича, який надав у суборенду позивачу спірні земельні ділянки.

Ухвалою від 09 червня 2015 року за клопотання позивача до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору було залучено Головне управління Держземагенства у Черкаській області.

Представник Головного управління Держземагенства у Черкаській області надав суду пояснення, що земельні ділянки, які є предметом спору по даній справі, передані у користування гр. Клименку М.В., який передав їх за договорами суборенди у користування позивачу, а тому судове рішення щодо підтвердження права користування цими земельними ділянками на користь відповідача в даний час не може бути виконано.

Голова Шевченківської сільської ради вважає, що саме відповідач у справі має законне право на користування спірними земельними ділянками і просить судове рішення постановити на його користь.

Представник третьої особи Клименка М.В, в засідання не з'явився, у наданому суду поясненні підтримує точку зору позивача, а розгляд справи просить провести без своєї участі ( а.с. 37).

Заслухавши доводи та пояснення представників сторін та дослідивши наявні у справі письмові докази й оцінивши їх у сукупності, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог повністю з наступних підстав:

У відповідності до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

З матеріалів справи вбачається наступне :

Розпорядженням Звенигородської районної державної адміністрації «Про затвердження технічної документації із землеустрою та передачу земельних ділянок в оренду СТОВ «Агрофірма Звенигородка» від 15.05.2009 №106/2009-рп (а.с. 60), затверджено технічну документацію та передано вказаному товариству в короткострокову оренду строком на 5 років земельні ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 104,4309 га ріллі земель резервного фонду та загальною площею 81,5144 га ріллі і під господарськими дворами земель запасу в адміністративних межах Шевченківської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

На підставі зазначеного розпорядження, між Звенигородською районною державною адміністрацією та СТОВ «Агрофірма Звенигородка» було укладено договір оренди землі від 08.07.2009 року на площу 104,4309 га, зареєстрований у Звенигородському районному відділі ЧРФ Центр "ДЗК" за №22 в цей же день, зі строком дії договору на 5 років ( а.с. 61).

Згідно ст. 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За доводами позивача, під час дії вказаного договору оренди СТОВ «Агрофірма Звенигородка» (за рішенням засновників цього товариства) було приєднано до СТОВ «Агрофірма Корсунь», до якого, як до правонаступника, перейшли усі права й обов'язки СТОВ «Агрофірма Звенигородка». У тому числі усі права й обов'язки за договорами оренди землі. Відповідач вказує, що з 13.10.2010 року відповідач СТОВ «Агрофірма Корсунь» є орендарем земельних ділянок, що раніше були орендовані СТОВ «Агрофірма Звенигородка», зокрема, на підставі договору оренди від 08.07.2009 року, зареєстрованого за № 22.

Відповідно до ч.4 ст. 122 Земельного кодексу України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної форми власності, крім випадків визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно п. 1 Положення про Державне агентство земельних ресурсів України, затверджене Указом Президента України від 08.04.2014 року №445, Державне агентство земельних ресурсів України (Держземаенство України) є центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів та топографо-геодезичної і картографічної діяльності, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері земельних відносин та топографо-геодезичної і картографічної діяльності.

З 01.01.2013 року внаслідок змін до ст. 122 ЗК України функція розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності, яка на дату укладення договору оренди від 08.07.2009 року належала Звенигородській районній державній адміністрації, перейшла до компетенції Головного управління Держземагенства у Черкаській області.

Строк дії договору оренди від 08.07.2009 року закінчився 08.07.2014 року, у зв'язку з чим, СТОВ «Агрофірма Корсунь» направила до Головного управління Держземагенства у Черкаській області заяву № 3 від 29.05.2014 року про поновлення договору оренди з підстав, передбачених законом, зокрема, керуючись переважним правом орендаря на поновлення договорів оренди згідно ст. 33 ЗУ "Про оренду землі".

Через відмову у поновленні договору відповідач, СТОВ «Агрофірма Корсунь», звернулось до господарського суду Черкаської області із позовом до Головного управління Держземагенства у Черкаській області, в т.ч. з вимогами про визнання дій Головного управління Держеземагенства у Черкаській області по відмові СТОВ «Агрофірма Корсунь» у поновленні на новий строк договору оренди землі від 08.07.2009 року зареєстрованому за №22, протиправними; визнання договору оренди землі від 08.07.2009 року зареєстрованому за №22 поновленим на той самий строк на тих самих умовах та про зобов'язання Головного управління Держземагенства у Черкаській області укласти додаткову угоду про поновлення договору оренду землі від 08.07.2009 року зареєстрованого за №22 на той самий строк на тих самих умовах.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 26.03.2015 року у справі № 925/86/15 (а.с. 67) позовні вимоги було задоволено частково:

- визнано укладений між попередником відповідача та Звенигородською РДА договір оренди землі від 08.07.2009 року, що зареєстрований за № 22, поновленим на той самий строк на тих самих умовах;

- зобов'язано Головне управління Держземагенства у Черкаській області укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди землі від 08.07.2009 року зареєстрованого за № 22 на той самий строк на тих самих умовах;

При прийнятті вказаного рішення судом було встановлено, що предметом договору оренди землі, укладеного 08.07.2009 року на підставі розпорядження Звенигородської РДА від 15.05.2009 року № 106/2009-рп, є земельні ділянки з кадастровими номерами :03:003:0611 площею 94,0547 га та :03:003:0612 площею 10,3762 га (загальна площа 104,4309 га), які знаходяться в адмінмежах Шевченківської сільської ради за межами с. Шевченкове, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Рішення у справі № 925/86/15 набрало законної сили, на його виконання видано наказ від 27.04.2015 року (а.с. 73).

У відповідності до ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Матеріалами справи підтверджується, що третя особа Клименко Михайло Володимирович є орендарем земельної ділянки площею 10,3762 га, кадастровий номер :03:003:0612, що знаходиться за межами населеного пункту в адмінмежах Шевченківської сільської ради Звенигородського району Черкаської області, на підставі договору оренди від 26.02.2015 року, укладеного з Головним управлінням Держземагенства у Черкаській області (а.с. 47).

Також 26.02.2015 року між Головним управлінням Держземагенства у Черкаській області та гр. Клименко Михайлом Володимировичем укладено договір оренди землі на передачу гр. Клименку М.В. в оренду земельної ділянки площею 94,0547 га кадастровий № :03:003:0611, що також знаходиться за межами населеного пункту в адмінмежах Шевченківської сільської ради Звенигородського району Черкаської області (а.с. 39).

За доводами позивача, ці ділянки гр. Клименко М.В. передав у суборенду Фермерському господарству "Зернятко плюс" за договорами від 24.03.2015 року ( а.с. 11 та 14).

З підстав правомірного володіння вказаними земельними ділянками на підставі договорів суборенди землі, позивач просить суд задовольнити позов та зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні цими земельними ділянками шляхом припинення відповідачем їх використання, оскільки за доводами сторін, спірні земельні ділянки в даний час вже оброблені та засіяні відповідачем.

Заявлений позов не може бути задоволеним, виходячи з такого:

Як вбачається із матеріалів справи, позивач та відповідача мають права на користування одними і тими ж земельними ділянками з кадастровими номерами :03:003:0611 площею 94,0547 га та :03:003:0612 площею 10,3762 га, які знаходяться в адмінмежах Шевченківської сільської ради за межами с. Шевченкове. При цьому право позивача оформлено не визнаними недійсними у встановленому чинним законодавством порядку договорами суборенди, а у відповідача - доведеним правом на підставі судового рішення у справі № 925/86/15 господарського суду Черкаської області про наявність права у СТОВ "Агрофірма Корсунь" на поновлення договору оренди землі від 08.07.2009 року на новий строк до 2019 року.

У відповідності до ст.27 ЗУ "Про оренду землі" орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці громадянами і юридичними особами України, іноземцями, особами без громадянства, іноземними юридичними особами, у тому числі міжнародними об'єднаннями та організаціями.

За загальним правилом, у відповідності до ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 Цивільного Кодексу (про захист права власності).

Таким чином, для застосування права орендаря на захист свого права володіння і користування, в т.ч. і на усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, його право повинно бути законним і безспірним.

Якщо між сторонами у справі є спір з приводу того, чиє право на оренду земельної ділянки є правомірнішим, то вирішення питання про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками є неможливим до часу остаточного вирішення питання про те, яка особа є правомірним користувачем спірними земельними ділянками.

Одночасне правомірне користування земельними ділянками з боку різних осіб та на підставі різних правоустановчих документів є неможливим.

Суд також вважає, що недостатньо обґрунтованою є позиція позивача у виборі належного способу захисту свого права:

Як прямо вказано у позовній заяві, спірні земельні ділянки використовуються (оброблені та засіяні) СТОВ "Агрофірма Корсунь". Тобто, слід вважати, що позивач позбавлений права володіння та користування земельними ділянками, оскільки це право у повній мірі вже здійснює на земельних ділянках відповідач у справі.

У відповідності до ст. 391 ЦК України (про захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння) лише за умови відсутності обставини позбавлення власника чи користувача майна правами володіння, є можливим пред'явлення позову про усунення перешкод у користуванні майном.

Якщо майно вибуло із володіння власника чи користувача, слід ставити питання про витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. 387,388 ЦК).

Суд вважає, що питання про усунення перешкод у користуванні майном (негаторний позов) повинен вирішуватися як і віндикаційний позов (про витребування майна) лише за відсутності спору про право на це майно (див. постанову ВГСУ від 04.06.2014 року № 5020-11/359-9/099-382/2011).

У вказаній постанові судом касаційної інстанції зроблено висновок, що виходячи зі змісту ст. ст. 387, 388 Цивільного кодексу України право витребувати майно належить власнику, тобто необхідним умовами подання віндикаційного позову є, по-перше, відсутність спору про право та фактичне вибуття майна з володіння власника, оскільки не можна вирішувати спір про витребування майна на користь позивача, якщо є спір про наявність у позивача права власності на це майно.

Якщо є спір про право, він вирішується шляхом подання позову про визнання права згідно ст. 15,16 ЦК України, якщо це право не визнається чи оспорюється іншою особою, або є ситуація невизначеного правового стану. Позивач також не позбавлений в інший спосіб довести правомірність свого права суборенди земельних ділянок на противагу правам відповідача на ці ж земельні ділянки.

На підставі викладеного, правомірність позовних вимог і належний спосіб захисту права позивачем не доведені, позов є передчасним і не може бути вирішеним до часу остаточного з'ясування питання про особу, яка є єдиним правомірним користувачем спірними земельними ділянками, а тому у позові слід відмовити повністю.

При відмові у позові судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду протягом 10 днів.

Повне рішення складено 24 червня 2015 року

Суддя Н.М. Спаських