ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2015 р. Справа № 911/1851/15

За позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення 69877,82грн

Суддя А.Р. Ейвазова

Представники:

від позивача ОСОБА_3 (довіреність б/н від 25.05.2015), ОСОБА_1 (паспорт);

від відповідача ОСОБА_4 (довіреність б/н від 25.07.2014)

СУТЬ СПОРУ: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1В.) звернувся до господарського суду Київської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі ФОП ОСОБА_2Ф.) про стягнення 69 877,82грн, з яких:

- 60000,00грн основна заборгованість;

- 6031,24грн пеня за період з 21.02.2015 по 26.04.2015;

- 3846,58грн проценти за період з 21.02.2015 по 26.04.2015.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем зобовязань за договором №16-0519-56 Q-ABC від 10.11.2014 в частині поставки товару у встановлений договором строк (а.с.2-5).

До прийняття рішення по суті заявлених вимог, позивачем подано заяву про збільшення заявлених вимог до 74454,25грн. Відповідно до поданої заяви, позивач просить стягнути з відповідача:

- 60000,00грн основної заборгованості;

- 8891,51грн пені за період з 21.02.2015 по 25.05.2015;

- 5562,74грн процентів за період з 21.02.2015 по 25.05.2015.

Відповідна заява прийнята до розгляду 26.05.2015.

Крім того, 11.06.2015 позивачем подано заяву про збільшення заявлених вимог до 77 136,99грн. Відповідно до поданої заяви, позивач просить стягнути з відповідача:

- 60000,00грн основної заборгованості;

- 10 568,22грн пені за період з 21.02.2015 по 11.06.2015;

- 5562,74грн процентів за період з 21.02.2015 по 11.06.2015.

Відповідно до ст. 22 ГПК України позивач, вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог.

Отже, враховуючи, що відповідна заява подана до прийняття рішення по суті заявлених вимог і повністю оплачена раніше перерахованим судовим збором, відповідна заява прийнята до розгляду у судовому засіданні 12.06.2015.

Відповідач у справі ФОП ОСОБА_2 у запереченні на позовну заяву зазначає, що при поданні позовної заяви позивачем порушено правило про підсудність спору. Так, на думку відповідача, справа має розглядатись у господарському суду Чернігівської області.

У судовому засіданні 12.06.2015 оголошувалась перерва до 19.06.2015

Представник позивача позовні вимоги підтримав (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог); представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

10.11.2014 між сторонами у справі ФОП ОСОБА_2 (далі продавець) та ФОП ОСОБА_1 (далі покупець) укладено договір № 16-0519-56 Q-ABC (а.с.11-13, далі - договір).

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобовязань, а саме майново-господарських зобовязань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

За умовами договору продавець продає, а покупець купує лісоматеріали круглі листяних порід (далі - товар); вимоги до асортименту повністю встановлені у додатку до вказаного договору (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору, щомісячна загальна вартість товару за вказаним договором складає 120 куб.м, у т.ч. дуб 120 куб.м; часткова відвантаження товару допускається. Як визначено п. 2.2 договору, мінімальна партія товару складає 25 куб.м.

Як узгоджено сторонами, обсяги поставки, за вказаним договором, можуть бути виконані в строк повністю або достроково, пролонговані або достроково припинені.

Згідно п. 4.1 договору, ціна товару встановлюється в гривнях за куб.м у відповідності з тарифною ставкою, яка розраховується відповідно до додатку №1 до договору.

Загальна вартість договору дорівнює сумі рахунків-фактури за фактично виконаними поставками (п.4.2 договору).

Відповідно до п. 4.3 договору орієнтовна вартість мінімальної партії товару 25 куб.м складає 60 000,00грн.

Згідно п. 5.1 договору покупець проводить авансову оплату за кожну партію товару у відповідності з виставленим продавцем рахунком-фактурою; оплатою вважається зарахування грошових коштів на рахунок продавця (п. 5.3 договору).

Відповідно до п. 5.4 договору продавець протягом 5 робочих днів після зарахування авансового платежу на рахунок продавця зобовязується сповістити покупця (по електронній почті ) про готовність виконати відвантаження товару.

Покупець або його представник повинні протягом 3 робочих днів після отримання від продавця сповіщення про готовність поставки товару прибути на склад продавця для сортування товару; після сортування товару сторони підписують специфікацію на поставку партії товару, у якій указуються кількість та якість товару у відповідності з додатком №1 до даного договору (п. 5.5 договору).

В силу п. 5.6 договору, на підставі п. 3 договору, додатку №1 та специфікації на партію товару, продавець та покупець коректують вартість партії товару. При цьому, якщо в результаті коректування вартості партії товару, авансовий платіж перевищить фактичну вартість поставленого товару, продавець зобовязується протягом 3-х банківських днів повернути різницю між авансовим платежем та вартістю поставленого товару на розрахунковий рахунок покупця; за письмовою домовленістю сторін можливо зарахування різниці між авансовим платежем та фактичною вартістю поставленого товару в рахунок оплати наступної партії товару (п. 5.7 договору). Як визначено договором, якщо в результаті коректування вартості партії товару авансовий платіж виявиться меншим фактичної вартості поставленого товару, покупець зобовязується протягом 3 банківських днів перерахувати різницю між фактичною вартістю поставленого товару та авансовим платежем на розрахунковий рахунок продавця (п. 5.8 договору).

Згідно п. 5.11 договору продавець поставляє товар покупцю на умовах самовивозу зі складу продавця (м. Чернігів, вул. Енергетиків, буд. 1) або інше місце відвантаження узгоджене сторонами.

Згідно п. 6.1 договору, приймання товару за кількістю та якістю здійснюється на складі продавця в присутності представників покупця.

Відповідно до п. 7.3 договору, у випадку прострочення сторонами обовязків за договором більш ніж на 15 календарних днів, покупець має право стягнути з продавця суму авансового платежу з врахуванням індексу інфляції, пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідний період, від суми простроченого зобовязання за кожний день прострочення (протягом 2 років з моменту, коли зобовязання по поверненню авансового платежу, мало бути виконано покупцем), а також 36% річних від суми авансового платежу.

Вказаний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2015, але у будь-якому випадку до повного та належного виконання сторонами взятих на себе за договором зобовязань.

Як встановлено судом, на підставі рахунку-фактури №3 від 21.11.2014 (а.с.16), виставленого відповідачем, позивачем платіжним дорученням №4 від 24.11.2014 (а.с.17) перераховано відповідачу авансовий платіж за договором №18-0519-56 Q-ABC у розмірі 60 000,00грн, що також підтверджується випискою з рахунку позивача (а.с.18).

У лютому 2015 року позивач звернувся до відповідача з претензією №1/05-02 від 05.02.2015 (а.с.19), відповідно до якої вимагав до 20.02.2015 повернути авансовий платіж та сплатити пеню та проценти. Відповідна претензія направлена відповідачу 06.02.2014, що підтверджується описами вкладення та фіскальним чеком (а.с.26).

Предметом спору у даній справі є наявність у відповідача обовязку повернути авансовий платіж, а також застосування до нього відповідальності, встановленої договором за порушення відповідного зобовязання.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ч.2 ст.712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 2 ст. 669 ЦК України умова щодо кількості товару може бути погоджена шляхом встановлення у договорі купівлі-продажу порядку визначення цієї кількості.

Як визначено ч.2 ст. 671 ЦК України, якщо договором купівлі-продажу асортимент товару не встановлений або асортимент не був визначений у порядку, встановленому договором, але із суті зобов'язання випливає, що товар підлягає переданню покупцеві в асортименті, продавець має право передати покупцеві товар в асортименті, виходячи з потреб покупця, які були відомі продавцеві на момент укладення договору, або відмовитися від договору.

З умов укладеного договору вбачається, що асортимент певної поставки узгоджується сторонами лише після огляду та сортування товару шляхом підписання специфікації, на підставі якої також відбувається корегування вартості певної поставки. Такі умови договору, які визначені сторонами за власним розсудом, не є підставою для висновку про невідповідність договору чинному законодавству, оскільки за загальним правилом, визначеним ч.4 ст.179 ГК України, при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Аналогічні положення містять і норми ЦК України, які визначають, що: сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов (ст.627 ЦК України); зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними (ст.628 ЦК України), сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (ст.6 ЦК України).

Таким чином, враховуючи встановлений у договорі порядок узгодження асортименту та кількості товару, що підлягає передачі певною партією, відповідний договір, фактично лише узгоджує загальні відносини сторін щодо поставки, умови якої будуть узгоджуватись шляхом складання специфікації.

На момент розгляду справи по суті сторонами не надано доказів підписання специфікації, якою б узгоджувались умови поставки певної партії товару (із визначенням іі кількості, асортименту /за договором, як вбачається з додатку №1 до договору, лісоматеріали можуть поставлятись різного виду - Q-A, Q-B, Q-C, Q-D/ та ціни), за який позивачем здійснювалась передплата у розмірі 60 000грн.

Як визначено п. 2 ч. 1 ст. 664 ЦК України, у разі, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару у розпорядження покупця.

Умовами договору, передбачено інформування відповідачем по електронній пошті позивача про готовність провести відвантаження товару у строк 5 робочих днів після зарахування авансу.

Доказів інформування позивача встановленим договором способом по електронній пошті відповідачем не надано, а представник відповідача підтвердив, що у такий спосіб позивач не повідомлявся про готовність товару. Натомість позивач в судовому засіданні підтвердив, що був на складі відповідача, однак, товар, який би відповідав за якістю, відібраний не був. Отже, сторонами не досягнуто домовленості щодо асортименту, кількості товару поставки, за яку здійснено попередню оплату, тобто не відібрано товар, як передбачено п.5.5 договору.

Разом з тим, з урахуванням положень ч.2 ст.671 ЦК України, відповідач міг самостійно визначити асортимент товару, виходячи з потреб покупця, які були відомі продавцеві на момент укладення договору, та надати його у розпорядження покупця, який мав його вивезти. або відмовитися від договору

При цьому, як визначено ч.1 ст.664 ЦК України, товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це; готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Однак, доказів надання у розпорядження покупця товару, асортимент якого відібраний у порядку, визначеному ч.2 ст.671 ЦК України, шляхом маркування або відокремлення його іншим чином та інформування про його готовність не надано відповідачем.

Так, обовязок відповідача надати у розпорядження товар позивачу, щоб могло б свідчити про виконання ним взятих на себе зобовязань, ним не виконаний у встановлений п.5.4 договору строк, що ним під час розгляду справи не спростовано та не виконано після звернення з претензією від 05.02.2015 №1/05-02.

Відповідна претензія, як вбачається з матеріалів справи, фактично не отримана відповідачем, а повернута позивачу поштовим відправленням з довідкою відділення звязку, у якій причиною повернення відправлення вказано за закінченням строку зберігання (а.с.20-26). При цьому, відповідна претензія направлена у т.ч. на адресу відповідача, яка зазначена у договорі (а.с.13).

При цьому, як встановлено п. 7.3 договору у випадку прострочення сторонами обовязків за договором більш ніж на 15 календарних днів, покупець має право стягнути з продавця суму авансового платежу, пені та 36% процентів річних.

Оскільки за умовами договору, враховуючи порушення відповідачем обовязку повідомити про готовність товару понад 15 календарних днів, позивач відповідно до п.7.3 договору, набув право вимагати повернення авансового платежу. При цьому, зважаючи на те, що обовязок по поверненню авансового платежу не виконаний протягом семиденного строку, позивач з урахуванням положень п.7.3 договору, набув права вимагати сплати пені та процентів.

Таким чином, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача 60 000,00грн заборгованості з повернення авансового платежу, пені у розмірі 10 568,22грн та процентів у розмірі 5562,74грн за період з 21.02.2015 по 11.06.2015, які розраховані вірно, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судом визнані помилковими твердження відповідача про порушення судом правил про підсудність відповідного спору при прийняття позовної заяви до розгляду з наступних підстав.

В силу ч.2 ст.15 ГПК України, справи, справи у спорах, що виникають при виконанні господарських договорів розглядаються господарським судом за місцезнаходженням відповідача.

Як вбачається з витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 27.04.2015 (подання позову до суду) та 29.04.2015 (порушення провадження у справі) (а.с.47-50), відповідач мав місце проживання у Київській області.

Таким чином, справа була прийнята до розгляду з дотриманням правил про підсудність спору.

При цьому, як визначено ч.3 ст.17 ГПК України, справа, прийнята господарським судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута по суті і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому господарському суду.

Отже, зміна місця проживання відповідачем після порушення провадження у справі не є підставою для передачі справи до іншого господарського суду.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у звязку з оплатою позову судовим збором, підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, у сумі 1827,00грн.

Керуючись ст. ст. 22, 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 60 000,00грн заборгованості, 10 568,22грн пені, 6568,77грн процентів, а також 1827,00грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 25.06.2015

Суддя Ейвазова А.Р.