ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 року Справа № 924/1561/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Черкащенка М.М. - головуючого (доповідач),
Грека Б.М., Нєсвєтової Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргузаступника прокурора Рівненської області
на постанову та на рішенняРівненського апеляційного господарського суду від 06.05.2015 року господарського суду Хмельницької області від 12.01.2015 року
у справі господарського судуХмельницької області
за позовомПрокурора м.Кам'янець-Подільського в інтересах держави
до1. Кам'янець-Подільської міської ради 2. Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 3. Департаменту економіки та розвитку інфраструктури міста
провизнання договору оренди нежитлового приміщення, загальною площею 89,7 кв.м., яке розташоване на 1-му поверсі п'ятиповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 від 20.07.2012 року недійсним; скасування рішення 32 сесії Кам'янець-Подільської міської ради №10 від 27.09.2012 року в частині включення нежитлового приміщення, загальною площею 89,7 кв.м., яке розташоване на 1-му поверсі п'ятиповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 в перелік об'єктів комунальної власності, що пропонуються для приватизації; визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення загальною площею 89,7 кв.м., яке розташоване на 1-му поверсі п'ятиповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, укладеного між Кам'янець-Подільською міською радою в особі директора Департаменту економіки та розвитку інфраструктури міста Гурської Майї Дмитрівни та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 від 12.03.2013р.,
в засіданні взяли участь представники:

- позивача:не з"явився,
- відповідача-1: - відповідача-2: - відповідача-3: - прокурор:не з"явився, не з"явився, не з"явився, Суходольський С.М.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року Прокурор м.Кам'янець-Подільського в інтересах держави звернулось до Господарського суду Хмельницької області з позовом до Кам'янець-Подільської міської ради, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, Департаменту економіки та розвитку інфраструктури міста про визнання договору оренди нежитлового приміщення, загальною площею 89,7 кв.м., яке розташоване на 1-му поверсі п'ятиповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 від 20.07.2012 року недійсним; скасування рішення 32 сесії Кам'янець-Подільської міської ради №10 від 27.09.2012 року в частині включення нежитлового приміщення, загальною площею 89,7 кв.м., яке розташоване на 1-му поверсі п'ятиповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 в перелік об'єктів комунальної власності, що пропонуються для приватизації; визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення загальною площею 89,7 кв.м., яке розташоване на 1-му поверсі п'ятиповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, укладеного між Кам'янець-Подільською міською радою в особі директора Департаменту економіки та розвитку інфраструктури міста Гурської Майї Дмитрівни та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 від 12.03.2013р.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 12.01.2015 року (суддя Магера В.В.) у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 06.05.2015 року (колегія суддів у складі: Мамченко Ю.А. - головуючий, Саврій В.А., Дужич С.П.) рішення місцевого господарського суду від 12.01.2015 року залишено без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями, заступник прокурора Рівненської області подав касаційну скаргу, в якій просить постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 06.05.2015 року та рішення Господарського суду Хмельницької області від 12.01.2015 року скасувати і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування своїх вимог, скаржник посилається на те, що судами неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття незаконних судових рішень.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій предметом позовних вимог прокурора м. Кам"янець-Подільського є: визнання договору оренди нежитлового приміщення від 20.07.2012 року недійсним на підставі ст. 207 ГК України та 215 ЦК України, у зв"язку з тим, що умови договору в частині визначення розміру орендної плати суперечать вимогам ст. 11 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", Методиці оцінки об"єктів оренди, затвердженої постановою КМ України від 10.08.1995 року №629, Методиці розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розділу, затвердженої постановою КМ України від 04.10.1995 року №786; скасування рішення 32 сесії Кам'янець-Подільської міської ради №10 від 27.09.2012 року в частині включення нежитлового приміщення, загальною площею 89,7 кв.м., яке розташоване на 1-му поверсі п'ятиповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 в перелік об'єктів комунальної власності, що пропонуються для приватизації з підстав того, що органом місцевого самоврядування прийнято рішення з порушенням ст.ст. 2, 11, 182 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" щодо визначення способу приватизації; визнання договору купівлі-продажу нежитлового приміщення шляхом викупу від 12.03.2013 року недійсним на підставі ст. 207 ГК України та ст.203 ЦК України, у зв"язку з тим, що вказаний договір суперечить ст. 29 Закону України "Про приватизацію державного майна" і укладений з порушенням порядку приватизації.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог повністю, суди попередніх інстанцій виходили з того, що визначення вартості об"єкта оренди здійснювалось виходячи із залишкової (балансової) вартості, що не є порушенням Методики №629, а отже не може бути підставою для визнання недійсним договору оренди, який припинив свою дію. Крім того судами зазначено, що орган місцевого самоврядування, визначивши відсоток поліпшення, здійснений відповідачем-2, виходячи із балансової вартості майна правомірно включив об"єкт комунальної власності до переліку, що підлягає приватизації та визначив спосіб приватизації, в даному випадку викуп, а отже процедура проведеної приватизації майна була дотримана, у зв"язку з чим відсутні підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного між відповідачами за наслідками приватизації.

Проте колегія суддів вважає такі висновки попередніх судових інстанцій передчасними та такими, що зроблені без дослідження та врахування всіх обставин справи в сукупності, з огляду на наступне.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України.

Статтею 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Приписами статті 207 ГК України передбачено, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Статтею 236 ЦК України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Подібна норма закріплена також в ч. 3 ст. 207 ГК, згідно з якою у разі, якщо зобов'язання може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

Отже, зобов'язання за визнаним недійсним договором оренди припиняються на майбутнє (ст.207 ГК України), проте недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч.1 ст.216 ЦК України), та в разі визнання його недійсним судом, є недійсним з моменту його вчинення (ч.1 ст.236 ЦК України).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до частини 1 статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, визначених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Орендна плата є істотною умовою договору оренди державного та комунального майна, розмір якої встановляється у договорі за погодженням сторін та визначається органом місцевого самоврядування на підставі відповідної Методики (ст. ст. 10, 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна).

Методикою розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розділу, затвердженої постановою КМ України від 04.10.1995 року №786 встановлено, що орендна плата за місяць встановляється на підставі річного розміру орендної плати, яка визначається на підставі формули п.8 Методики, при розрахунку якої береться показник вартості орендованого майна, що визначається шляхом проведення незалежної оцінки. В свою чергу, оцінка об"єкта оренди проводиться із застосуванням бази, що відповідає ринковій або спеціальній вартості (п. 19 Методики оцінки об"єктів оренди, затвердженої постановою КМ України від 10.08.1995 року №629) .

На зазначені вище норми законодавства суди попередніх інстанцій під час розгляду справи не звернули увагу, відповідно не врахували, що нормативна грошова оцінка об"єкта оренди є основою для визначення розміру орендної плати для майна комунальної власності, у зв"язку з чим не надали належної юридичної оцінки обставині визначення розміру орендної плати за договором, яка в даному випадку обраховувалась виходячи з балансової, а не з ринкової вартості об"єкта оренди, як-то вимагає законодавець, та відповідно суди дійшли до передчасних висновків про відсутність правових підстав для визнання договору від 20.07.2012 року, на підставі якого у відповідача-2 виникло суб"єктивне право на приватизацію об"єкта оренди, недійсним.

Статтею 3 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" визначено способи об"єктів малої приватизації, якими є: викуп; продаж на аукціоні; продаж за конкурсом з відкритістю пропонування ціни за принципом аукціону. Викуп застосовується щодо об'єктів малої приватизації, які не продано на аукціоні, за конкурсом, а також у разі, якщо право покупця на викуп об'єкта передбачено законодавчими актами (ст. 11 цього Закону). У разі прийняття рішення про приватизацію орендованого державного майна (будівлі, споруди, нежитлового приміщення), орендар одержує право на викуп такого майна, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об'єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання для цілей оренди майна (ст. 182 Закону).

Відповідно до ст. 19, 14, 149 Конституції України, органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (ст. 8 Конституції України).

Отже, розглядаючи позовні вимоги прокурора про скасування рішення міської ради №10 від 27.09.2012 року, суди попередніх інстанцій не звернули увагу, що оскаржуваним рішенням органом місцевого самоврядування в межах своїх повноважень було вирішено питання не тільки про включення нежитлового приміщення, яке знаходиться у комунальної власності до переліку об"єктів, що підлягають приватизації, але й питання визначення способу приватизації цього об"єкту і прийняте рішення ради має відповідати і не суперечити, в тому числі і положенням ст. 11, 182 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".

Крім вищевказаного, суди попередніх інстанцій не звернули увагу, системно не проаналізували та не надали належної юридичної оцінки наступним обставинам справи. Зокрема, дозвіл на виконання відповідачем-2 ремонтних робіт в орендованому за договором від 20.07.2012 року приміщення було надано радою 23.08.2012 року, питання щодо визначення способу приватизації зазначеного об"єкта радою було вирішено 27.09.2012 року, а ремонтні роботи з поліпшення приміщення проводились на підставі укладеного орендарем з КПП "Совбуд" (підрядник) договором підряду від 16.11.2012 року, вартість яких була затверджена радою лише 24.01.2013 року.

Судами також не було враховано, що ринкова вартість поліпшень орендованого відповідачем-2 приміщення у розмірі 17206,00 грн. при ринковій вартості майна 88715,00 грн., становить менше 25% від ринкової вартості об"єкта приватизації, як це вимагає ст. 182 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".

Колегія суддів зазначає, що суди попередніх інстанцій, розглядаючи позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 12.03.2013 року, не звернули увагу та не врахували ту обставину, що позов прокурора було подано на захист прав та законних інтересів територіальної громади міста, порушених не рішенням Кам"янець-Подільської міської ради від 27.09.2012 року, а укладеним договором.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідним зазначити, що прокурор, звертаючись до господарського суду із заявою про визнання правочину недійсним, виступає позивачем або зазначає у ній позивачем державний чи інший орган або установу, організацію, уповноважені здійснювати відповідні функції держави у спірних правовідносинах, наприклад, управляти майном, що є предметом цього правочину, і визначає відповідачами, як правило, сторони за правочином (договором). Виняток можуть становити випадки, коли однією з сторін є названий орган (установа, організація); у такому разі відповідачем визначається друга сторона.

На вказані вище обставини, суди попередніх інстанцій не звернули увагу, у зв"язку з чим не надали юридичної оцінки процесуальному статусу сторін у даній справі.

Встановлення та дослідження зазначених вище обставин має істотне значення для правильного вирішення даного спору і їх неврахування призвело до передчасних висновків судами попередніх інстанцій по суті заявлених позовних вимог.

Відповідно до приписів частини 2 статті 1117 ГПК України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Правова оцінка обставин та достовірність доказів по справі є виключна прерогатива суду першої та апеляційної інстанції.

За таких обставин, судові рішення підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд.

При новому розгляді суду необхідно врахувати вищевикладене, повно, всебічно та об'єктивно дослідити всі обставини справи, перевірити доводи сторін, дати їм належну юридичну оцінку і в залежності від встановлених обставин, прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника прокурора Рівненської області задовольнити частково.

Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 06.05.2015 року та рішення Господарського суду Хмельницької області від 12.01.2015 року у справі № 924/1561/14 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до Господарського суду Хмельницької області.

Головуючий М.М.Черкащенко

Судді Б.М.Грек

Н.М.Нєсвєтова