номер провадження справи 2/57/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2015 Справа № 908/2556/15-г

Суддя Мойсеєнко Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом заступника прокурора Донецької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних відносинах,

позивач: Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, м. Київ,

до відповідача-1: Державного відкритого акціонерного товариства "Інформаційно-обчислювальний центр", м. Димитров, Донецька область,

до відповідача-2: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Димитров, Донецька область,

про визнання договору оренди №14 від 01.08.2007р. недійсним

за участю представників сторін:

від позивача: Машков Д.І., посвідчення № 033331 від 13.05.2015 р.;

від прокурора - не з'явився;

від відповідача-1: не з'явився;

від відповідача-2: не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Запорізької області звернувся заступник прокурора Донецької області з позовом в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних відносинах - Міністерства енергетики та вугільної промисловості України до державного відкритого акціонерного товариства "Інформаційно-обчислювальний центр" та фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання недійсним договору №14 від 01.08.2007р. оренди приміщення ДВАТ «Інформаційно-обчислювальний центр» залишковою вартістю 85974,91 грн. № 14 від 01.08.2007р., укладеного між відповідачами.

В обґрунтування позовних вимог прокурор вказує, що спірний договір оренди укладений в.о. голови правління Державного відкритого акціонерного товариства "Інформаційно-обчислювальний центр" в порушення ст. ст. 92, 161, 761 Цивільного кодексу України, ст. 88 Господарського кодексу України, п. 2 Указу Президента України № 210/93 від 15.06.1993 «Про корпоратизацію підприємств» без погодження з органом, уповноваженим управляти майном товариства, - Міністерства вугільної промисловості України. У зв'язку з цим, на підставі ч. 1 ст.203, ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України прокурор просить визнати даний договір недійсним, оскільки він укладений з порушенням господарської компетенції Державного відкритого акціонерного товариства "Інформаційно-обчислювальний центр".

Ухвалою господарського суду від 20.04.2015 р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі, присвоєно справі номер провадження 2/57/15 та призначено розгляд справи на 28.05.2015 р.

У зв'язку з перебуванням судді Мойсеєнко Т.В. на лікарняному, розгляд справи, призначений на 28.05.2015 р., було перенесено на 15.06.2015 р.

В судовому засіданні 15.06.2015 р. був присутній лише прокурор, за його заявою фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася.

Позивач надіслав суду письмові пояснення, у яких підтримує позовні вимоги прокурора, просить розглянути справу без присутності його представника.

Відповідач-1 відзиву на позов не надав, надіслав суду заяву про розгляд справи без присутності його представника.

Відповідач-2 надіслав суду заяву-пояснення та відзив на позов, у яких просить розглянути справу без його присутності. Пояснив, що він не займав приміщення незаконно, прокуратура чи інші особи не звертались до нього з вимогами звільнити приміщення, орендну плату сплачує в повному обсязі і вчасно. Претензій на це приміщення не має і готовий звільнити його. З відшкодуванням витрат по справі не погоджується, оскільки відповідач-2 ніяких умов договору не порушував і про претензії щодо приміщення не знав.

Прокурор в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги.

Суд дійшов висновку, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті і розгляд справи є можливим в даному судовому засіданні без присутності представників сторін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, судом встановлено наступне.

01.08.2007р. державним відкритим акціонерним товариством "Інформаційно-обчислювальний центр" (орендодавець, відповідач-1) та приватним підприємцем ОСОБА_1 (орендар, відповідач-2) укладено договір оренди № 14, за яким орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно - службове приміщення ДВАТ «ІОЦ» площею 28,7 кв.м., розміщене за адресою: АДРЕСА_1 на ІІ поверсі будівлі, що знаходиться на балансі ДВАТ «ІОЦ», вартість якого визначена згідно з актом оцінки і становить за залишковою вартістю 85974,91 грн. Майно передається в оренду з метою розташування складу.

Відповідно до п. п. 3.1, 3.2 договору орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України, і становить за перший місяць оренди - серпень 2007 р. - 114,80 грн. Орендна плата за перший місяць оренди - серпень 2007 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за липень 2007 року 102,7. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

У п. п. 10.1, 10.6 договору визначено, що цей договір укладено строком на 36 місяців з 01.08.2007р. по 01.08.2010 р. включно. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

01.08.2007 р. орендоване приміщення передано орендарю за актом приймання-передачі.

Зміни до договору не вносились.

Заступник прокурора Донецької області звернувся до господарського суду Запорізької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних відносинах, - Міністерства енергетики та вугільної промисловості України з позовом до державного відкритого акціонерного товариства "Інформаційно-обчислювальний центр" та фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди №14 від 01.08.2007р. на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України, посилаючись на те, що спірний договір оренди укладений в.о. голови правління Державного відкритого акціонерного товариства "Інформаційно-обчислювальний центр" з порушенням ст. ст. 92, 161, 761 Цивільного кодексу України, ст. 88 Господарського кодексу України, п. 2 Указу Президента України № 210/93 від 15.06.1993 «Про корпоратизацію підприємств» з порушенням господарської компетенції - без погодження з органом, уповноваженим управляти майном товариства, - Міністерством вугільної промисловості України.

Частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов'язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Статтею 161 Цивільного кодексу України встановлено, що виконавчим органом акціонерного товариства, який здійснює керівництво його поточною діяльністю, є правління або інший орган, визначений статутом. Виконавчий орган вирішує всі питання діяльності акціонерного товариства, крім тих, що віднесені до компетенції загальних зборів і наглядової ради товариства. Виконавчий орган є підзвітним загальним зборам акціонерів і наглядовій раді акціонерного товариства та організовує виконання їхніх рішень. Виконавчий орган діє від імені акціонерного товариства у межах, встановлених статутом акціонерного товариства і законом. Виконавчий орган акціонерного товариства може бути колегіальним (правління, дирекція) чи одноособовим (директор, генеральний директор).

Згідно з ч. 1 ст. 88 Господарського кодексу України учасники господарського товариства мають право брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Статтею 761 Цивільного кодексу України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

У п. 3.8 статуту державного відкритого акціонерного товариства "Інформаційно-обчислювальний центр" зазначено, що товариство має право подавати, передавати безоплатно, обмінювати, здавати в оренду юридичним та фізичним особам належне йому на праві власності майно, використовувати та відчужувати його іншим способом за погодженням з органом управління майном відповідно до чинного законодавства України та цього статуту.

Засновником товариства відповідно до п. 4.1 статуту є держава в особі Міністерства вугільної промисловості. України. Також у п. 1.1 статуту зазначено, що товариство належить до сфери управління Міністерства вугільної промисловості України (надалі - орган управління майном) відповідно до Указів Президента від 25.07.2005 р. № 1123 «Про заходи щодо вдосконалення державного управління вугільною промисловістю», від 05.10.2005 р. № 1417 «Питання Міністерства вугільної промисловості України», розпорядження Кабінету Міністрів України від 01.10.2005 р. № 417-р «Про передачу цілісних майнових комплексів державних підприємств та повноважень з управління корпоративними правами держави щодо господарських товариств».

У пунктах 9.2.1, 9.2.3 (підпункт «п») закріплено, що вищим органом товариства є загальні збори акціонерів. До компетенції вищого органу товариства належить погодження проведення операцій з розпорядження нерухомим майном товариства. Повноваження, передбачені пунктами «а» - «у», належить до виключної компетенції вищого органу і не можуть бути передані іншим органам товариства.

Таким чином, відповідно до статуту Державного відкритого акціонерного товариства "Інформаційно-обчислювальний центр" товариство має право здавати в оренду юридичним та фізичним особам належне йому на праві власності майно за погодженням з органом управління майном відповідно до чинного законодавства України. Погодження таких операцій з органом управління належить до виключної компетенції загальних зборів акціонерів товариства і це повноваження не може бути передано іншим органам товариства.

У п. 2 Указу Президента України № 210/93 від 15.06.1993 р. «Про корпоратизацію підприємств» зазначено, що засновниками відкритих акціонерних товариств, що створюються відповідно о цього указу на базі загальнодержавної власності, з боку держави є органи, уповноважені управляти цим майном: центральні органи державної виконавчої влади, інші підвідомчі Кабінету Міністрів України та обласні державні адміністрації.

Відповідно до п. 1 Положення про Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 р. №382/2011 (далі - Положення), міністерство є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Міністерство енергетики та вугільної промисловості України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади у формуванні та забезпеченні реалізації державної політики в електроенергетичному, ядерно-промисловому, вугільно-промисловому, торфодобувному та нафтогазовому комплексах.

Пунктом 41 Положення передбачено, що Міністерство енергетики та вугільної промисловості України здійснює управління корпоративними правами держави у межах компетенції та порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Державне відкрите акціонерне товариство "Інформаційно-обчислювальний центр" входить до переліку господарських товариств, щодо яких Міністерство енергетики та вугільної промисловості України здійснює повноваження з управління корпоративними правами держави згідно з наказом Міністерство енергетики та вугільної промисловості України від 30.07.2014 р. № 536 (додаток 2 до наказу).

На підставі п. 3 Указу Президента України № 1123/2005 від 25.07.2005 р. «Про заходи щодо вдосконалення державного управління вугільною промисловістю» Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 417-р від 01.10.2005 р. «Про передачу цілісних майнових комплексів державних підприємств та повноважень з управління корпоративними правами держави щодо господарських товариств». Згідно з додатком №2 до цього розпорядження Кабінету Міністрів України державне відкрите акціонерне товариство "Інформаційно-обчислювальний центр" (м. Димитров Донецької області, ) є господарським товариством, повноваження з управління корпоративними правами держави щодо якого передаються Міністерству вугільної промисловості України.

Таким чином, Міністерство енергетики та вугільної промисловості України є засновником Державного відкритого акціонерного товариства "Інформаційно-обчислювальний центр" та є державним органом, уповноваженим управляти майном товариства, 100% акцій якого належать державі в особі вказаного центрального органу виконавчої влади.

Відповідач-1 не надав доказів отримання погодження Міністерства вугільної промисловості України на укладення спірного договору оренди.

Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, у свою чергу, надало суду письмові пояснення про те, що на адресу міністерства надходять для погодження лише проекти договорів про оренду нерухомого майна, оригінали вже підписаних договорів до міністерства не надаються. Спірний договір оренди укладено в.о. голови правління державного відкритого акціонерного товариства "Інформаційно-обчислювальний центр" одноособово, без погодження із уповноваженим органом управління.

Таким чином, спірний договір укладений з порушенням вимог ст. ст. 92, 161, 761 Цивільного кодексу України, ст. 88 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 3 ст. 92 ЦК У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Відповідач-2, укладаючи спірний договір з відповідачем-1, міг і повинен був довідатись про обмеження повноважень відповідача-1 щодо укладення договору оренди, ознайомившись із статутом відповідача-1.

Стосовно доводів відповідача-2 про належне виконання ним умов договору суд зазначає, що визнання правочину недійсним пов'язано з недодержанням певних вимог закону в момент укладення правочину, а не з подальшим виконанням цього правочину. Відповідно до роз'яснення, викладеного в п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. Тому стан виконання сторонами умов спірного договору не впливає на його юридичну оцінку як недійсного договору.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 793 Цивільного кодексу України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Спірний договір укладений терміном на 3 роки (з 01.08.2007р. по 01.08.2010 р. включно) в простій письмовій формі, тобто з порушенням вимог ч. 2 ст. 793 Цивільного кодексу України.

Статтею 219 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі.

Як встановлено судом, укладення спірного договору не відповідало волі власника - держави в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та відсутні докази того, що нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від волі особи, яка його вчиняла. З урахуванням цього, спірний договір є нікчемним.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Згідно п. 2.5.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», за змістом частини другої статті 215 ЦК України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Однак це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним. З'ясувавши, що оспорюваний правочин є нікчемним, господарський суд зазначає в резолютивній частині рішення про його недійсність.

Також у п.2.7.вказаної постанови Пленуму ВГСУ вказано, що частиною третьою статті 207 ГК України передбачена можливість припинення господарського зобов'язання лише на майбутнє. Отже, якщо зі змісту господарського договору випливає, що зобов'язання за цим договором може бути припинено лише на майбутнє, оскільки неможливо повернути усе одержане за ним (наприклад, вже здійснене користування за договором майнового найму (оренди), користування електроенергією, спожиті послуги, зберігання, здійснене за відповідним договором, тощо), то господарський суд одночасно з визнанням господарського договору недійсним (за наявності підстав для цього) зазначає в резолютивній частині рішення, що зобов'язання за договором припиняється лише на майбутнє.

Згідно з ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За приписами ч.3 ст. 207 ГК України виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі якщо за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

У п. 2.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» з урахуванням змісту статті 236 ЦК України і частини третьої статті 207 ГК України зобов'язання за визнаним недійсним договором оренди припиняються на майбутнє. Таким чином, визнаючи договір оренди недійсним, господарський суд повинен серед іншого встановити обставини, пов'язані з виконанням договору, та визначити момент, з якого вважаються припиненими зобов'язання за цим договором.

Враховуючи вищевикладене, спірний договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна №14 від 01.08.2007р. є нікчемним з моменту його укладення, а правовідносини оренди за цим договором вважаються припиненими з моменту набрання чинності даним рішенням суду про визнання його недійсним, оскільки неможливо застосувати правила реституції, бо неможливо повернути все виконане за нікчемним договором, зокрема користування майном.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір за розгляд позовної заяви в розмірі 1218,00 грн. покладається на сторін порівну - по 609,00 грн. на кожну сторону, оскільки сторони при укладенні спірного договору мали пересвідчитись в наявності повноважень відповідача-1 на його укладання, що можливо було здійснити з аналізу правовстановлюючих документів відповідача-1, а щодо нотаріальної форми договору діють загальнообов'язкові приписи Цивільного кодексу України, незнання яких в силу ст. 68 Конституції України не звільняє сторін від відповідальності.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди №14 від 01.08.2007р. індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, укладений між Державним відкритим акціонерним товариством "Інформаційно-обчислювальний центр" та Фізичною особою-підприємця ОСОБА_1 та припинити зобов'язання за ним на майбутнє.

Стягнути з Державного відкритого акціонерного товариства "Інформаційно-обчислювальний центр" (вул. Ватутіна, буд. 18, м. Димитров, Донецька область, 85323, ) в дохід Державного бюджету України (одержувач: УДКСУ у м.Запоріжжя (Орджонікідзевський район), 22030001, банк одержувача: ГУДКСУ у Запорізькій області, МФО 813015, , рахунок №3007) судовий збір за розгляд позовної заяви в розмірі 609,00 грн. (шістсот дев'ять грн. 00 коп.).

Видати наказ.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1) в дохід Державного бюджету України (одержувач: УДКСУ у м. Запоріжжя (Орджонікідзевський район), 22030001, банк одержувача: ГУДКСУ у Запорізькій області, МФО 813015, , рахунок №3007) судовий збір за розгляд позовної заяви в розмірі 609,00 грн. (шістсот дев'ять грн. 00 коп.).

Видати наказ.

Суддя Т.В.Мойсеєнко

Рішення оформлено та підписано 30.06.2015р.

і набирає законної сили після закінчення

десятиденного строку з дня його підписання.