ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2015 р. Справа № 914/4222/14

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого-судді Кордюк Г.Т.

суддів Гриців В.М.

Данко Л.С.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 від 28.04.15

на рішення Господарського суду Львівської області від 15.04.15

у справі № 914/4222/14

за позовом: ОСОБА_2, АДРЕСА_1до відповідача-1: ТзДВ "Меблевий комбінат "Стрий", м. Стрий

до відповідача-2: ПАТ "Український професійний банк", м. Київ

про визнання додаткових договорів недійсними

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_3 - представник;

та відповідачів-1,-2: не з'явилися;

Автоматизованою системою документообігу суду справу № 914/4222/14 розподілено до розгляду судді - доповідачу Кордюк Г.Т., введено до складу судової колегії суддів Гриців В.М. та Давид Л.Л.

Розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду 08.05.15 до складу судової колегії внесено зміни - замість судді Давид Л.Л. введено суддю Данко Л.С.

Ухвалою суду від 08.05.15 апеляційну скаргу у даній справі прийнято до провадження, справу призначено до розгляду на 21.05.15.

Ухвалою суду від 21.05.15 розгляд апеляційної скарги відкладено на 11.06.15.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 11.06.15 розгляд апеляційної скарги відкладено на 25.06.15.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 15.04.15 року (головуючий суддя - Щигельська О.І., судді - Кидисюк Р.А., Мазовіта А.Б.) у задоволенні позову відмовлено повністю.

При цьому місцевий господарський суд виходив з того, що протягом 2006-2014 років договір про відкриття кредитної лінії №130 від 14.04.2006р. з урахуванням змін та доповнень, внесених оспорюваними додатковими угодами та договорами, виконувався сторонами, а відтак у даному випадку мало місце схвалення правочину товариством.

Зважаючи на наведене, судом першої інстанції зазначено, що перевищення повноважень під час укладення спірних додаткових договорів не може бути підставою для визнання правочину недійсним за умови його наступного схвалення.

Крім того, судом зазначено, що позивачем не доведено, що під час укладення додаткових угод та договорів до договору про відкриття кредитної лінії №130 від 14.04.2006р., голова правління ВАТ "МК "Стрий" п.Климух І.В. чи в.о. голови правління п.Лісовський В.В., а також директор ТзДВ "Меблевий комбінат "Стрий" п.Лісовський В.В. діяли із перевищенням наданих їм повноважень, так само як і не доведено порушення вказаними діями корпоративних прав позивача.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постановити нове рішення, яким визнати недійсними додаткові договори до Кредитного договору №130 від 14.04.2006 р., а саме, визнати недійсними додаткові договори, що були укладені: 25 квітня 2006 року угода про внесення змін до договору про відкриття кредитної лінії №130 від 14.04.2006 р.; 29 листопада 2006 року угода про внесення змін до договору про відкриття кредитної лінії №130 від 14.04.2006 р.; 26 квітня 2007 року угода про внесення змін до договору про відкриття кредитної лінії №130 від 14.04.2006 р.; 05 лютого 2008 року додатковий договір до договору про відкриття кредитної лінії №130 від 14.04.2006 р.; 27 лютого 2008 року додатковий договір до договору про відкриття кредитної лінії №130 від 14.04.2006 р.; 09 червня 2008 року додатковий договір до договору про відкриття кредитної лінії №130 від 14.04.2006 р.; 25 квітня 2008 року додатковий договір до договору про відкриття кредитної лінії №130 від 14.04.2006 р.; 01 листопада 2008 року додатковий договір до договору про відкриття кредитної лінії №130 від 14.04.2006 р.; 17 листопада 2008 року додатковий договір до договору про відкриття кредитної лінії №130 від 14.04.2006 р.; 02 грудня 2008 року додатковий договір до договору про відкриття кредитної лінії №130 від 14.04.2006 р.; 21 травня 2009 року додатковий договір до договору про відкриття кредитної лінії №130 від 14.04.2006 р.; 25 березня 2011 року додатковий договір до договору про відкриття кредитної лінії №130 від 14.04.2006 р.; 26 вересня 2011 року додатковий договір до договору про відкриття кредитної лінії №130 від 14.04.2006 р; 19 вересня 2013 року додатковий договір до договору про відкриття кредитної лінії №130 від 14.04.2006 р.

При цьому, скаржник посилається на те, що місцевим господарським судом порушено норми матеріального та процесуального права, зокрема апелянт зазначає про те, що оскаржувані додаткові договори до кредитного договору було укладено без належних на те повноважень, оскільки діючі від імені товариства, його директор не мав на це права в силу положень Статуту, оскільки жодного рішення загальних зборів товариства з цього приводу не приймалося.

Дана обставина, на думку скаржника, підтверджує незаконність дій керівника товариства щодо укладення спірних додаткових договорів в аспекті ст.203, ст.215 ЦК України.

Відповідачі участі своїх уповноважених представників у судовому засіданні не забезпечили, причини неявки суду не повідомили, відзивів на апеляційну скаргу не подали.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 ГПК України, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для реалізації якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що ухвалою суду від 11.06.15 участь представників сторін обов'язковою не визнавалась, беручи до уваги те, що розгляд справи вже відкладався, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку про можливість закінчення розгляду апеляційної скарги на підставі наявних у справі матеріалів.

Присутнім представником позивача навеведено свої доводи та міркування, викладені в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права не знайшла підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Львівської області від 15.04.15 у даній справі з огляду на наступне:

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, між ВАТ "Меблевий комбінат "Стрий" (правонаступником якого є ТзДВ "Меблевий комбінат "Стрий" (позичальник) та ВАТ "Український професійний банк" (після зміни найменування ПАТ "Український професійний банк" (Банк) укладено договір про відкриття кредитної лінії №130 від 14.04.2006р. (Т.1, а.с.19-22).

Відповідно до умов укладеного договору, банком відкрито позичальнику мультивалютну відкличну кредитну лінію у розмірі, еквівалентному 15250000,00грн., за курсом НБУ на момент надання кредиту за цією кредитною лінією, терміном до 13 квітня 2011р. на поповнення обігових коштів позичальника з щомісячним зменшенням розміру кредитної лінії, починаючи з квітня 2008р. (п.1.1).

З матеріалів справи вбачається, що до вказаного договору кредиту між сторонами підписано ряд змін, які викладені в: угоді від 25.04.2006р.; угоді від 29.11.2006р.; угоді від 26.04.2007р. про внесення змін до договору про відкриття кредитної лінії №130 від 14.04.2006р.; додатковому договорі від 05.02.2008р.; додатковому договорі від 27.02.2008р.; додатковому договорі від 09.06.2008р.; додатковому договорі від 25.04.2008р.; додатковому договорі від 01.11.2008р.; додатковому договорі від 17.11.2008р.; додатковому договорі від 02.12.2008р.; додатковому договорі від 21.05.2009р.; додатковому договорі від 25.03.2011р.; додатковому договорі від 26.09.2011р.; додатковому договорі від 19.09.2013р. до договору про відкриття кредитної лінії №130 від 14.04.2006р. (Т.1, а.с.23-39).

Вважаючи, що при укладенні зазначених додаткових договорів їх підписантами від імені ВАТ "МК "Стрий" та ТзДВ "Меблевий комбінат "Стрий" перевищено надані їм повноваження, ОСОБА_2 (учасник ТзДВ "Меблевий комбінат "Стрий") звернувся до суду із позовом про їх визнання недійсними таких додаткових договорів з підстав недотримання при їх укладенні вимог п.2 ст.203 ЦК України щодо необхідного обсягу цивільної дієздатності особи, яка вчиняє правочин.

Розглянувши матеріали справи та оцінивши докази, що містяться у ній, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне:

Відповідно до статуту ТзДВ "Меблевий комбінат "Стрий", затвердженого установчими зборами ТзДВ "Меблевий комбінат "Стрий" (протокол №1 від 15.07.2011р.) (Т.1, а.с.63-78), ОСОБА_2 є учасником Товариства з додатковою відповідальність "Меблевий комбінат "Стрий", яке створене за рішенням засновників у відповідності до рішення загальних зборів акціонерів Відкритого акціонерного товариства "Меблевий комбінат "Стрий" від 21.04.2011р. шляхом зміни організаційно-правової форми суб'єкта підприємницької діяльності - перетворення Відкритого акціонерного товариства у Товариство з додатковою відповідальністю (п.1.1). Товариство є правонаступником ВАТ "Меблевий комбінат "Стрий" (п.1.2).

Відповідно до п.4.2 Статуту, ОСОБА_2 є засновником (учасником) ТзДВ "Меблевий комбінат "Стрий".

Відповідно до ст.167 ГК України, корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Згідно з п.4 ч.1 ст.12 ГПК України, господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів.

При цьому, до корпоративних спорів належать також спори за позовами учасників (акціонерів) господарських товариств про визнання недійсними правочинів, укладених товариством, якщо позивач обґрунтовує позовні вимоги порушенням його корпоративних прав або інтересів (висновки Верховного суду України, викладені у постанові від 21.01.15 у справі № 911/2089/14).

Як вірно зазначено місцевим господарським судом, відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів.

У даному випадку, позов заявлено учасником (акціонером), фізичною особою про визнання недійсними укладених товариством додаткових договорів до договору кредиту, на підставі ч.2 ст.203 ЦК України, який, як зазначено вище, обґрунтовано порушенням його корпоративного права, зокрема, права на отримання прибутку від діяльності товариства.

Згідно ст. ст. 203, 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.92 ЦК України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ст.241 ЦК України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Відповідно до п.3.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України у №11 від 29.05.13 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України).

Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.).

Матеріалами справи підтверджується, що до травня 2014 року ВАТ "МК "Стрий" (ТзДВ "Меблевий комбінат "Стрий") здійснювались платежі на погашення кредитної заборгованості згідно умов договору кредиту, з врахуванням внесених змін до нього, укладених із відповідачем-2 - ПАТ "Український професійний банк", дана обставина підтверджується виписками по рахунку (Т.1, а.с.131-260).

Наведеним підтверджується, що протягом 2006-2014 років договір про відкриття кредитної лінії №130 від 14.04.2006р. з урахуванням змін та доповнень, внесених оспорюваними додатковими угодами та договорами, виконувався сторонами.

Щодо посилання позивача на відсутність погодження дій директора ОСОБА_4 у 2013 році, так як в судовому порядку визнано недійсним протокол зборів учасників товариства №5/2013 від 26.12.2013 року (Т.2, а.с.27-37), у якому (п.11) надано повноваження директору ОСОБА_4 на підписання договорів та інших документів по взаємовідносинах з ПАТ "Український професійний банк", колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до п.3.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України у №11 від 29.05.13 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» визнання судом недійсним рішення загальних зборів акціонерного товариства, на підставі яких керівником цього товариства було укладено договір застави (іпотеки), не може бути підставою для визнання недійсним відповідного договору, оскільки не усуває факту законності дій керівника щодо виконання рішення загальних зборів. Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з таким твердженням місцевого господарського суду. Крім того, такий висновок узгоджується із практикою Верховного суду України викладеною у постанові від 06.06.11 у справі №4/105-10.

Стосовно посилань не те, що в тексті оскаржуваних договорів зазначено, що голова правління, а згодом і директор діяли на підставі статуту, а тому банк був ознайомлений із обмеженням повноважень відповідних посадових осіб на підписання додаткових договорів, оскільки не було рішень загальних зборів учасників товариства (акціонерів, наглядової ради) на укладення відповідних змін, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до п.3.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України у №11 від 29.05.13 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень.

Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України).

Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють).

У зв'язку з наведеним господарському суду слід виходити з того, що контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, якщо: такі обмеження передбачені законом (наприклад, абзацом другим частини другої статті 98 ЦК України); про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували обізнаність контрагента за договором про наявність відповідних обмежень.

Щодо посилання позивача на необізнаність про укладення спірних договорів, колегія суддів зазначає наступне:

Відповідно до п.11 ч.2 ст.33 Закону України "Про акціонерні товариства", (ТзДВ "Меблевий комбінат "Стрий" згідно Статуту до 15.07.2011р.), до виключної компетенції загальних зборів належить затвердження річного звіту товариства.

Згідно з ч.2 ст.41 Закону України "Про господарські товариства", до компетенції загальних зборів віднесено затвердження річних результатів діяльності акціонерного товариства, включаючи його дочірні підприємства, затвердження звітів і висновків ревізійної комісії, порядку розподілу прибутку, строку та порядку виплати частки прибутку (дивідендів), визначення порядку покриття збитків.

З матеріалів справи, зокрема з п.4 Протоколу №1 установчих зборів засновників ТзДВ "Меблевий комбінат "Стрий" від 15.07.11 вбачається, що ОСОБА_2 обрано головою ревізійної комісії товариства.

Відповідно до п.12.1 Статуту ТзДВ "Меблевий комбінат "Стрий", контроль за фінансово-господарською діяльністю директора здійснюється ревізійною комісією, яка утворюється загальними зборами учасників з числа учасників товариства (їх представників) в кількості не менше трьох осіб та строком на п'ять років.

Згідно з положеннями вказаного Статуту, перевірки діяльності директора проводяться ревізійною комісією за дорученням загальних зборів учасників товариства, з власної ініціативи або на вимогу учасників товариства.

Ревізійна комісія вправі вимагати від посадових осіб товариства подання усіх необхідних матеріалів, бухгалтерських чи інших документів, особистих пояснень (п.12.2).

Ревізійна комісія складає висновок по річних звітах та балансах товариства (п.12.4).

Як вбачається з матеріалів справи за результатами діяльності товариства, щорічно затверджувались фінансові звіти у яких, зокрема, відображалась і його кредитна заборгованість.

В матеріалах справи містяться копії балансів відповідача-1 станом на: 31.12.2006р., 31.12.2007р., 31.12.2008р., 31.12.2009р., 31.12.2010р., 31.12.2011р., червень 2012р., 31.12.2012р. (із відміткою про подання в органи статистики), а також баланси (звіти про фінансовий стан) на 30.06.2013р. та 31.12.2013р. (із відмітками про подання в органи статистики), звіти про фінансові результати за 2011 рік, за 1 півріччя 2012 року, за 2012 рік, за 1 півріччя 2013 року, за 2013 рік.

Наведеним спростовуються, доводи позивача стосовно його необізнаності стосовно укладення спірних додаткових договорів, а відтак суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивач, беручи участь в управлінні товариством не позбавлений можливості з'ясувати підстави виникнення довгострокової кредиторської заборгованості, що обліковується у відповідній графі, умови, на яких здійснюється її погашення тощо.

Щодо посилання скаржника на відсутність будь - якого рішення загальних зборів акціонерів товариства щодо внесення змін до договорів кредиту, які суттєво вплинули на кредитні правовідносини, фактично додатковими договорами було збільшено розмір відповідальності, суму кредиту, строк повернення кредитних коштів та наявність згоди акціонерів лише на укладення кредитного договору, колегія суддів зазначає наступне:

За своєю правовою природою спірні додаткові договори є правочинами щодо внесення змін до існуючого зобов'язання, а саме договору про відкриття кредитної лінії №130 від 14.04.06, повноваження на підписання якого, надані голові правління ОСОБА_5 рішенням Засідання Правління і Спостережної Ради ВАТ "Меблевий комбінат "Стрий", оформленим протоколом №9 від 11.04.06.

Окрім зазначених, голові правління надано також повноваження на підписання договорів іпотеки та застави, а також інших пов'язаних з ним договорів.

Наявність обмежень повноважень голови правління ВАТ "МК "Стрий" ОСОБА_5 та в.о. голови правління вказаного товариства ОСОБА_4 на укладення оспорюваних додаткових договорів позивачем обґрунтовано посиланням на п.7.2 Статуту ВАТ "Меблевий комбінат "Стрий", відповідно до якого загальні збори є вищим органом управління товариством, які мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, в тому числі з тих, що віднесені до компетенції правління товариства.

Однак, як обґрунтовано скаржником, рішення загальних зборів з питань внесення змін до кредитного договору не приймалось та не розглядалось, а отже головою правління самостійно прийнято рішення про підписання від імені товариства змін до кредитного договору.

Відповідно до п.7.22 Статуту, до повноважень голови правління (директора товариства), окрім іншого, належать: прийняття рішення про укладення правочинів на суму, що не перевищує 10% балансової вартості активів товариства за даними останньої фінансової звітності товариства; розпорядження коштами та майном товариства в межах, визначених цим статутом, рішенням зборів та наглядової ради. Відповідно до п.8.1 Статуту, управління та контроль за діяльністю товариства здійснюють загальні збори учасників та директор. Директор, згідно з п.10.1 Статуту, є виконавчим органом товариства. У відповідності до п.10.7.3 Статуту, директор укладає та підписує від імені товариства договори, контракти, інші правочини, виступає розпорядником коштів та майна товариства на суму, що не перевищує 25% розміру статутного капіталу товариства.

В матеріалах справи відсутні докази, а позивачем не доведено, що при укладенні кожного із додаткових угод чи договорів до договору про відкриття кредитної лінії №130 від 14.04.2006р., а саме оспорюваних: угоди від 25.04.2006р.; угоди від 29.11.2006р.; угоди від 26.04.2007р.; додаткового договору від 05.02.2008р.; додаткового договору від 27.02.2008р.; додаткового договору від 09.06.2008р.; додаткового договору від 25.04.2008р.; додаткового договору від 01.11.2008р.; додаткового договору від 17.11.2008р.; додаткового договору від 02.12.2008р.; додаткового договору від 21.05.2009р.; додаткового договору від 25.03.2011р., розмір зобов'язання ВАТ "МК "Стрий" за договором змінився на суму, що перевищує 10% балансової вартості активів товариства за даними останньої фінансової звітності товариства. Також позивачем не доведено, що при укладенні кожного із додаткових договорів до договору про відкриття кредитної лінії №130 від 14.04.2006р., а саме додаткового договору від 26.09.2011р. та додаткового договору від 19.09.2013р., розмір зобов'язання ТзДВ "Меблевий комбінат "Стрий" за договором змінився на суму, що перевищує 25% розміру статутного капіталу товариства.

Зважаючи на наведене, колегія суддів апеляційної інстанції пгоджується з висновком місцевого господарського суду стосовно того, що позивачем не доведено, що під час укладення додаткових угод та договорів до договору про відкриття кредитної лінії №130 від 14.04.2006р., голова правління ВАТ "МК "Стрий" п.Климух І.В. чи в.о. голови правління п.Лісовський В.В., а також директор ТзДВ "Меблевий комбінат "Стрий" п.Лісовський В.В. діяли із перевищенням наданих їм повноважень, так само як і не доведено порушення вказаними діями його корпоративних прав.

А тому, позовні вимоги про визнання додаткових угод та договорів про внесення змін до договору про відкриття кредитної лінії №130 від 14.04.2006р., а саме угоди від 25.04.2006р.; угоди від 29.11.2006р.; угоди від 26.04.2007р.; додаткового договору від 05.02.2008р.; додаткового договору від 27.02.2008р.; додаткового договору від 09.06.2008р.; додаткового договору від 25.04.2008р.; додаткового договору від 01.11.2008р.; додаткового договору від 17.11.2008р.; додаткового договору від 02.12.2008р.; додаткового договору від 21.05.2009р.; додаткового договору від 25.03.2011р.; додаткового договору від 26.09.2011р.; додаткового договору від 19.09.2013р. до договору про відкриття кредитної лінії №130 від 14.04.2006р., недійсними з підстав недотримання сторонами в момент його укладення вимог ч.2 ст.203 ЦК України і як такі, що порушують корпоративні права позивача, позивачем не обґрунтовані належними доказами, а відтак місцевим господарським судом підставно відмовлено у їх задоволенні.

Враховуючи наведене, місцевим господарським судом відхилено клопотання позивача про витребування оригіналу протоколу загальних зборів учасників ТзДВ "Меблевий комбінат "Стрий" № 2/1/2011 від 25.09.11, як такий, що не підтверджує обставини, що мають значення для справи.

Разом з цим, протоколи загальних зборів учасників товариства № 2/1/2011 від 25.09.2011 року та №4/2013 від 19.09.2013 року, які долучені відповідачем 2 до матеріалів справи, подані у належним чином завірених копіях та не викликають сумніву у їх достовірності.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що місцевим господарським судом правомірно відмовлено у задовленні заяви відповідача-2 про застосування позовної давності, оскільки відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Відтак, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Як зазначено вище, судом не встановлено порушення охоронюваного законом інтересу особи, оскільки не доведено наявності підстав для визнання недійсними додаткових угод та договорів про внесення змін до договору про відкриття кредитної лінії №130 від 14.04.06, а відтак відсутні підстави для застосування наслідків спливу позовної давності.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.43 ГПК України відповідно господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом; ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оскільки, обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, не підтверджені належними та допустимими доказами, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів апеляційної інстанції не знайшла підстав для її задоволення та скасування рішення Господарського суду Львівської області від 15.04.15.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги слід покласти на скаржника відповідно до вимог ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Львівської області від 15.04.15 у справі № 914/4222/14 залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до ВГС України в порядку і строки встановлені ст.ст.109,110 ГПК України.

Повний текст постанови складено 01.07.15

Головуючий суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Гриців В.М.

Суддя Данко Л.С.