номер провадження справи 6/94/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Запоріжжя

24.06.2015 Справа № 908/3120/15

За позовом Державного підприємства „Запорізький експертно - технічний центр держпраці України" (вул. Північне шосе, буд. 25, м. Запоріжжя, 69032)

До Міського комунального підприємства „ОСНОВАНІЄ" (вул. Українська, буд. 29-а, м. Запоріжжя, 69095)

Про стягнення 494 777 грн. 77 коп.

Суддя Місюра Л.С.

За участю представників:

Від позивача: Суручан М.М. - дов. від 24.06.2015р.

Від відповідача: Шаріна Є.С. - дов. №311 від 02.01.2015р.

Розглянувши матеріали справи за позовом Державного підприємства «Запорізький експортно-технічний центр держпраці України» м. Запоріжжя до Міського комунального підприємства «ОСНОВАНІЄ» м. Запоріжжя, про стягнення 494 777 грн. 77 коп., суд -

В С Т А Н О В И В:

Позивач просить стягнути з відповідача, на підставі договору про проведення технічного огляду ліфтів № 0090п14 від 28.02.2014 року, суму боргу за надані послуги в сумі 207 480 грн. 64 коп., пеню в сумі 80 741 грн. 32 коп., 3% річних в сумі 6 717 грн. 43 коп. та інфляційні витрати в сумі 99 838 грн. 38 коп.

Позивач надавав суду нормативне та документальне обґрунтування позовних вимог № 857/19 від 02.06.2015р. та детальний та обґрунтований розрахунок спірної суми, які залучені до матеріалів справи.

За заявою позивача суд, на підставі ст.. 25 ГПК України, здійснив зміну найменування позивача, а саме замінив Державне підприємство «Запорізький експортно-технічний центр держгірпромнагляду України» на Державне підприємство «Запорізький експортно-технічний центр держпраці України».

Розгляд справи відкладався.

24.06.2015р. розгляд справи продовжений та прийнято рішення.

Відповідач надав суду заперечення на позовну заяву, де вказав наступне: 28.02.2014 року було укладено договір № 0090п14 між державним підприємством «Запорізький експертно-технічний центр Держгірпромнагляду України» та МКП «Основаніє» про проведення технічного огляду ліфтів. За період з 28.02.2014р. по 26.12.2014р. позивачем було надано послуг на загальну суму 351645 грн. 79 коп. 30.12.2014 року МКП «Основаніє» здійснило оплату за договором № 0090п14 в сумі 44165 грн. На теперішній час у відповідача залишається заборгованість перед державним підприємством «Запорізький експертно-технічний центр Держгірпромнагляду України» в розмірі 307480 грн. 64 коп., про що підписано акт звірки взаємних розрахунків. Проте, МКП «Основаніє» не погоджується з заявленими вимогами позивача стосовно стягнення пені, 3 % річних та інфляційних нарахувань. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Проаналізувавши норми ст. ст. 524, 533-535, 625 ЦК України, грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів. Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення. в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У ч. 3 ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Отже, грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. Крім того, слід зазначити, що ст. 625 ЦК України розміщена в Розділі І "Загальні положення про зобов'язання" книги 5 ЦК України, а тому поширює свою дію на всі зобов'язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами на підставі Договору, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язання, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Положеннями статті 231 ГК України визначено розмір штрафних санкцій, а саме в ній серед інших положень вказано, що законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. Відповідач відмічає, що при вирішенні спорів про стягнення штрафних санкцій, застосовуються приписи частини 6 статті 232 ГК України щодо обмеження шестимісячним строком періоду нарахування пені, а також правильно сприймають момент початку її нарахування -з дня, коли зобов'язання мало бути виконане. Положення правових норм, які регулюють строк спеціальної позовної давності по стягненню неустойки встановлюється частиною 2 статті 258 ЦК України та складає один рік. У такому випадку позовна давність обчислюється відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України, перебіг якої починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Враховуючи вище викладені приписи чинного законодавства, відповідач вважає, що розрахунок пені позивачем виконано невірно. Так, сума пені за актом № 0280п14 повинна дорівнювати 6110 грн. 33 коп., період нарахування пені 14.05.2014-14.11.2014р., за актом № 0347п14 - 5147 грн. 76 коп., період - 09.06.2014-09.12.2014р., за актом № 0416п14 - 6043 грн. 58 коп., період - 07.07.2014-07.01.2015р., за актом № 0493п14 - 4864,16 грн., період - 08.08.2014-08.02.2015 р., за актом № 0534п14 -6084 грн. 99 коп., період - 08.09.2014-08.03.2015р., за актом № 0650п14 - 6109 грн. 87 коп., період - 13.11.2014-12.05.2015р., за актом № 0729п14 - 5993 грн. 27 коп., період - 11.12.2014-12.05.2015р., за актом № 0817п14 - 4464 грн. 81 коп., період - 08.01.2015-12.05.2015р. Таким чином, загальний розмір пені дорівнює - 44818 грн. 77 коп. Згідно ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. 27.04.2012 на двадцять першій сесії шостого скликання Запорізької міської ради було прийняте рішення №5, згідно якого діяльність комунальних підприємств «ВРЕЖО №« 1-4, 6, 9-11, 13», «РЕПОГ». «Сприяння» припинена шляхом їх приєднання до міського комунального підприємства «ОСНОВАНІЄ». Крім того, 25.07.2012 позачерговою сесією шостого скликання Запорізької міської ради було прийнято рішення №6 про затвердження передавальних актів майна, майнових, немайнових прав та обов'язків усіх вищевказаних комунальних підприємств. Встановлено, що з моменту прийняття даного рішення МКП «ОСНОВАНІЄ» є повним правонаступником підприємств, що припиняються, та як правонаступник є виконавцем житлово-комунальних послуг з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій. Тобто, з 25.07.2012р. до МКП «ОСНОВАНІЄ» перейшли не лише права одинадцяти комунальних підприємств, а й обов'язки щодо сплати заборгованості перед їх контрагентами, що загалом складає суму в десятки мільйонів гривень. Вказані заборгованості не сплачувались комунальними підприємствами, що приєднувались до новоствореного МКП «Основаніє» роками, сплата заборгованостей із кредиторами жодним чином комунальними підприємствами не узгоджувалась. Таким чином, на момент створення у м. Запоріжжі єдиного комунального підприємства, до нього перейшли багатомільйонні борги. Крім цього, МКП «ОСНОВАНІЄ» сплатило всі податкові зобов'язання КП «ВРЕЖО» без використання податкового кредиту останніх, що також мало тяжкі наслідки у вигляді погіршення фінансового стану нашого підприємства. Також вважаємо за необхідне зазначити, що окрім функцій виконавця послуги з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій, МКП «ОСНОВАНІЄ» виступає також балансоутримувачем комунального житлового фонду. Виконує широкий спектр посередницьких функцій у процесі взаємодії населення з органами владних повноважень, за що не отримує грошових коштів. Вищенаведені додаткові функції не входять до переліку робіт, які формують послугу з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, що призводить до збільшення адміністративних витрат виконавців житлово-комунальних послуг, які потім закладаються в тариф. Таким чином, МКП «ОСНОВАНІЄ» виступає в одній особі і балансоутримувачем комунального житлового фонду, і виконавцем житлово-комунальної послуги з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій, і замовником виконання окремих видів робіт (наприклад, обслуговування ліфтового господарства, димових каналів, вивіз сміття, поточні/капітальні ремонти, дератизація та дезінсекція тощо), і безпосереднім виконавцем більшості робіт, які входять до складу тарифу на послуги з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій, а також виступає посередником між населенням і органами державної влади та місцевого самоврядування у вирішенні різноманітних питань. Єдиним джерелом фінансування виконання всіх цих різноманітних виробничих і соціальних функцій є тариф на послуги з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій. Тобто, МКП «Основаніє» має велике соціальне значення для забезпечення життєдіяльності міста та громади, оскільки підприємство є єдиним комунальним підприємством, яке надає послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, за надання яких населенням здійснюється оплата згідно затверджених тарифів органом місцевого самоврядування до складу яких входить вичерпний перелік послуг, інших додаткових доходів у Відповідача не має, тому будь-які інші невраховані витрати (штрафні санкції, 3% річних, інфляційні втрати та інше) можуть призвести до економічного колапсу на підприємстві, що призведе до зупинення надання послуг населенню, що в свою чергу матиме наслідки соціального вибуху. Збільшення заборгованості населення за надані житлово - комунальні послуги призводить до дефіциту обігових коштів підприємств. Станом на 01.06.2015р. заборгованість населення складає 138795426 грн. 20 коп. При цьому, підвищити тарифи неможливо у зв'язку з невисокими доходами населення і вкрай низьким рівнем платежів за надані послуги. Звертаємо увагу суду, що тариф для населення за житлово-комунальні послуги не збільшувався з 2008 року. З огляду на величенні суми до оплати, МКП «ОСНОВАНІЄ» не має реальної можливості погасити заборгованість за рішенням суду одночасно. Згідно ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови. Відповідач вважає, що обставини, наведені нами вище є винятковими. Враховуючи викладене, відповідач просить суд застосувати строк позовної давності щодо стягнення пені. Виконання рішення по справі № 908/3120/15 за позовною заявою державного підприємства «Запорізький експертно-технічний центр держпраці України» до міського комунального підприємства «Основаніє» про стягнення заборгованості розстрочити терміном на 24 місяці рівними частинами, починаючи з липня 2015 року.

Розглянувши та оцінивши всі матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

Між позивачем та відповідачем був укладений договір про проведення технічного огляду ліфтів № 0090п14 від 28.02.2014р. з додатком (далі - договір).

Згідно вказаному договору позивач надав відповідачу послуги по технічного огляду ліфтів на загальну суму 351 645 грн. 79 коп., що підтверджується актами здавання -приймання послуг за результатами надання послуг з технічного огляду устаткування підвищеної небезпеки від 05.05.2014р., від 30.05.2014р., від 27.06.2014р., від 31.07.2014р., від 29.08.2014р., від 30.09.2014р., від 31.10.2014р., від 28.11.2014р., від 26.12.2014р.

Відповідно до пункту 6.2 договору відповідач зобов'язався оплатити послуги в термін 5 банківських днів після підписання акта здачі - приймання наданих послуг за етапом.

З врахуванням пункту 6.2 договору та святкових днів, відповідач зобов'язаний був оплатити по актам здавання - приймання послуг за результатами надання послуг з технічного огляду устаткування підвищеної небезпеки від 05.05.2014р. - по 13.05.2014р., від 30.05.2014р. - по 06.06.2014р., від 27.06.2014р. - по 07.07.2014р., від 31.07.2014р. - по 07.08.2014р., від 29.08.2014р. - по 05.09.2014р., від 30.09.2014р.- по 07.10.2014р., від 31.10.2014р.- по 07.11.2014р., від 28.11.2014р.- по 05.12.2014р., від 26.12.2014р.- по 05.01.2015р.

Відповідач товар оплатив частково, в сумі 44 165 грн. 15 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 5425 від 30.12.2014р.

Заборгованість в сумі 307 480 грн. 64 коп. відповідачем не оплачена, що підтверджується відповідачем у запереченнях на позовну заяву та двостороннім актом звірки, який знаходиться в матеріалах справи.

Згідно до статті 526 ЦК України, статті 193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За таких обставин, з відповідача підлягає стягненню 307 480 грн. 64 коп.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми , якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач у встановлений термін заборгованість не оплатив, то весь цей час він користувався грошовими коштами позивача, та ці грошові кошти знецінилися за цей час, в зв'язку з інфляційними процесами в державі.

Позивач просить стягнути з відповідача 3% річних в сумі 6 717 грн. 43 коп. та інфляційні витрати в сумі 99 838 грн. 38 коп., згідно розрахунків доданих до позовній заяві та до матеріалів справи.

Фактично за вказані позивачем періоди, не виходячи за рамки вказаних позивачем періодів, з відповідача підлягає стягненню 3% річних в сумі 6 713 грн. 62 коп. та інфляційні витрати в сумі 103 130 грн. 13 коп. Але, суд не вважає за необхідне виходити за рамки позовних вимог, а тому з відповідача підлягає стягненню інфляційні витрати в сумі 99 838 грн. 38 коп. та 3% річних в сумі 6 713 грн. 62 коп.

В частині стягнення 3% річних в сумі 3 грн. 81 коп. слід відмовити, в зв'язку з необґрунтованим нарахуванням.

Відповідно до п. 7.2 договору за кожний день прострочення остаточного розрахунку за п. 6.2 договору замовник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу.

Однак, відповідно до частини 6 статті 232 Господарського Кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Позивач просить стягнути з відповідача пеню, нараховану без врахування частини 6 статті 232 Господарського Кодексу України, в сумі 80 741 грн. 32 коп., згідно наданого до позову розрахунку.

Фактично, з врахуванням ч. 6 статті 232 ГК України, та з урахуванням періодів вказаних позивачем в розрахунку до позову, з відповідача підлягає стягненню пеня в сумі 44 435 грн. 79 коп.

В частині стягнення пені в сумі 36 305 грн. 53 коп. в позові слід відмовити, в зв'язку з необґрунтованим нарахуванням.

Відповідач в запереченнях на позовну заяву просить застосувати строк позовної давності щодо стягнення пені, однак в судовому засіданні представник відповідача визнав, що строк позовної давності не був пропущений позивачем.

Відповідно до ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Згідно ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення.

Фактично позивач звернувся до суду в части стягнення пені в межах строку позовної давності, передбаченої статтею 258 ЦК України.

За таких підстав, відповідач безпідставно просить застосувати строк позовної давності щодо стягнення пені .

Відповідач в запереченнях на позовну заяву просить розстрочити виконання рішення суду строком на 24 місяця рівними частинами, починаючи з липня 2015р., з підстав, вказаних в заперечені.

Відповідно до п. 6 статті 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення суду.

З вищевикладеного вбачається, що надання відстрочки або розстрочки виконання рішення є правом суду а не обов'язком..

Підставою для розстрочення або відстрочки виконання рішення суду можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення суду чи роблять його виконання неможливим у термін або встановлений господарським судом способом.

Відповідно до п. 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року за № 9, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

При цьому, згоди сторін на вжиття зазначених заходів, не потрібно і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення.

Відповідач не надав суду банківські довідки з усіх банків про відсутність коштів на всіх банківських рахунках відповідача.

Надана відповідачем до заперечення на позовну заяву довідка про стан дебіторської заборгованості не підтверджена первинними документами.

За рішенням суду стягується заборгованість ще за 2014р., тобто позивач звернувшись з позовом до суду за стягненням з відповідача заборгованості за 2014р. тільки 12.05.2015р., тобто позивач вже надав відповідачу відстрочку в оплаті заборгованості.

Фінансова криза призвела до тяжкого фінансового положення не тільки відповідача, а всіх суб'єктів господарювання. Як зазначає представник позивача, Державне підприємство „Запорізький експертно - технічний центр держпраці України" також знаходиться в тяжкому фінансовому положенні, вказав, що документи про тяжке фінансове положення позивач не надав суду, тому що не знав про те, що відповідач звернеться до суду з заявою про розстрочення виконання рішення суду.

Звернувшись до суду з заявою про надання йому розстрочки виконання рішення суду, відповідач таким образом намагається за рахунок позивача покращити своє фінансове положення. При цьому, слід вказати, що не виконання відповідачем своїх обов'язків перед позивачем, відповідач тім самим ускладнює фінансове положення позивача, і позивач, в свою чергу, не виконує свої зобов'язання перед бюджетом та своїми контрагентами.

При цьому, представник позивача вказав, що позивач не заперечує проти надання відповідачу розстрочки на 3 місяця.

Приймаючи до уваги клопотання відповідача, враховуючи усі вищевикладені обставини, доводи сторін, матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави суд вважає за можливе клопотання відповідача задовольнити частково, та надати відповідачу розстрочку в частині стягнення суми основного боргу, пені та інфляційних витрат на 3 місяці з проведенням оплат в наступному порядку: до 24.07.2015р. оплатити 152 822 грн. 81 коп., до 24.08.2015р. оплатити 152 822 грн. 81 коп., до 24.09.2015р. оплатити 152 822 грн. 81 коп.

В іншій частині заява відповідача про надання йому розстрочки виконання рішення суду задоволенню не підлягає по вказаним вище підставам.

Заперечення відповідача не приймаються по вказаним вище підставам.

Судовий збір покладається на відповідача пропорційно сумі задоволених позовних вимог, відповідно до статті 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 22, 44 - 49, 82 - 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково. Стягнути з Міського комунального підприємства „ОСНОВАНІЄ" (вул. Українська, буд. 29-а, м. Запоріжжя, 69095) на користь Державного підприємства „Запорізький експертно - технічний центр держпраці України" (вул. Північне шосе, буд. 25, м. Запоріжжя, 69032) основний борг в сумі 307 480 грн. 64 коп. , інфляційні витрати в сумі 99 838 грн. 38 коп., 3% річних в сумі 6 713 грн. 62 коп., пеню в сумі 44 435 грн. 79 коп., розстрочивши виконання рішення суду на 3 місяця, з оплатою в наступному порядку: до 24.07.2015р. оплатити 152 822 грн. 81 коп., до 24.08.2015р. оплатити 152 822 грн. 81 коп., до 24.09.2015р. оплатити 152 822 грн. 81 коп. Надати наказ.

Стягнути з Міського комунального підприємства „ОСНОВАНІЄ" (вул. Українська, буд. 29-а, м. Запоріжжя, 69095) на користь Державного підприємства „Запорізький експертно - технічний центр держпраці України" (вул. Північне шосе, буд. 25, м. Запоріжжя, 69032) судовий збір в сумі 9 169 грн. 22 коп. Надати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Повне рішення складено : 24.06.2015р.

Суддя Л.С. Місюра