РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2015Справа №910/14641/15

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Дворченко О.О.

розглянувши справу № 910/14641/15

за позовом державного підприємства «Охтирське лісове господарство»

до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку»

про зобов'язання перерахувати грошові кошти в розмірі 400 000,00 грн.

Представники сторін:

від позивача: Примак Н.В., довіреність б/н від 10.07.2014р.;

від відповідача: Дяденко Н.В., довіреність № 50 від 31.03.2015р.

обставини справи:

До Господарського суду міста Києва звернулось державного підприємства «Охтирське лісове господарство» (надалі - позивач) з позовом до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» (надалі - відповідач) про зобов'язання перерахувати грошові кошти в розмірі 400 000,00 грн.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що в порушення умов укладеного між сторонами Договору №TF.129726.005 від 31.05.2013р. та вимог чинного законодавства України публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Банк Розвитку» не здійснено списання коштів з рахунку ДП «Охтирське лісове господарство» згідно з платіжним дорученням № 6 від 14.05.2015р. При цьому, позивач зазначає, що ДП «Охтирське лісове господарство» не є кредитором банку, на якого поширюються обмеження, встановлені ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.06.2015р. порушено провадження у справі № 910/14641/15 та призначено розгляд справи на 25.06.2015р.

До початку розгляду справи від відповідача через канцелярію суду 22.06.2015р. надійшли витребувані судом докази та відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити в позові повністю та розгляд справи здійснити за відсутності представників ПАТ «КБ «Надра».

Так, у своєму відзиві на позов відповідач зазначає про відсутність підстав для задоволення вимог позивача, що прямо передбачено вимогами ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки задоволення вимог кредиторів поза межами ліквідаційної процедури банку буде порушувати порядок задоволення вимог кредиторів, встановлений ст.ст. 45, 49, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Присутній у судовому засіданні 25.06.2015р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги повністю, з підстав наведених у відзиві на позовну заяву.

Представник відповідача позов не визнав, з мотивів зазначених у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в засіданні суду була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

31.05.2013р. між державним підприємством «Охтирське лісове господарство» та публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Банк Розвитку» було укладено Договір №TF.129726.005 про відкриття поточного рахунку, операції за якими можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів та обслуговування корпоративних спеціальних платіжних засобів.

Згідно з п. 1.1. договору, банк на підставі заяви клієнта та інших документів, згідно з вимогами чинного законодавства України, відкриває клієнту поточний рахунок, операції за якими можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів і випускає клієнту та його довіреним особам корпоративні спеціальні платіжні засоби та протягом строку їх дії здійснює операції з їх використанням, надає інші послуги

Відповідно до п. 3.3.3 договору, банк зобов'язаний відкрити клієнту, за його заявою, поточний рахунок № 2605.8.000001225 у валюті (гривня) відповідно до нормативних актів Національного банку України і здійснювати усі види розрахункових і касових операцій, передбачених чинним законодавством України, Правилами і цим Договором.

Пунктом 3.2.1 договору передбачено, що клієнт має право самостійно розпоряджатися коштами на своєму рахунку з дотриманням вимог чинного законодавства за винятком встановлених законом випадків обмеження права розпорядження рахунком і примусового списання (стягнення) коштів.

05.05.2015р. на рахунок ДП «Охтирське лісове господарство» №4254 (у валюті-гривня) згідно контракту № Ів/НМ (СПТ) від 04.08.2014р. від ТОВ «Компанія «НІКВУД» надійшла попередня оплата за лісопродукцію в сумі 400000,00 грн. на підставі рахунку №86 від 29.04.2015р.

Станом на 07.05.2015р. залишок коштів на рахунку підприємства становить 401 148,05 грн., що підтверджується випискою банку по особовому рахунку, копія якої залучена до матеріалів справи.

14.05.2015р. позивачем у межах договору та за допомогою автоматизованої банківської системи «клієнт-банк» ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» було надано платіжне доручення № 6 на суму 400000,00 грн. для сплати єдиного внеску до Пенсійного фонду України із заробітної плати за травень 2015р.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач стверджує, що публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Банк Розвитку» не здійснено списання коштів з рахунку ДП «Охтирське лісове господарство», що є порушенням умов Договору №TF.129726.005 від 31.05.2013р. та вимог чинного законодавства України.

При цьому, позивач зазначає, що ДП «Охтирське лісове господарство» не є кредитором банку, на якого поширюються обмеження, встановлені ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 1066 Цивільного кодексу України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно зі ст. 1067 Цивільного кодексу України, договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Статтею 1068 Цивільного кодексу України визначено, що банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

У відповідності до ст. 1071 Цивільного кодексу України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Статтею 1074 Цивільного кодексу України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, а також відповідальність суб'єктів переказу та загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами визначається Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Відповідно до ст. 24.3. Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», прийняття документа на переказ готівки до виконання засвідчується підписом уповноваженої особи банку або іншої установи - учасника платіжної системи чи відповідним чином оформленою квитанцією.

У пунктах 8.2., 8.3. ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, яке міститься в документі на переказ готівки, протягом операційного часу в день надходження цього документа до банку. Банки та їх клієнти мають право обумовлювати в договорах інші, ніж встановлені в цьому пункті, строки переказу готівки.

Пунктом 1.17. Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011 р. № 174 встановлено, що за операціями з видачі готівки або приймання її для зарахування на відповідний рахунок із застосуванням платіжних пристроїв формується та роздруковується відповідний касовий документ (квитанція / чек банкомата, сліп) на паперовому носії, який видається клієнту.

У відповідності до п. 1.13 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, у разі здійснення касових операцій протягом операційного часу банк (філія, відділення) на касових документах проставляє поточну дату здійснення касової операції, а в післяопераційний час - поточну дату і час приймання документів або напис чи штамп "вечірня" або "післяопераційний час". Виконані протягом операційного часу касові операції відображаються в бухгалтерському обліку в цей самий операційний день, а в післяопераційний час - не пізніше наступного операційного дня.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в ст. 193 Господарського кодексу України.

Тож, в силу положень Цивільного кодексу України, договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором, або законом.

Як встановлено судом, рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 132 від 27.11.2014р. «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВБР» з 28.11.2014р. розпочато процедуру виведення публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» з ринку шляхом запровадження тимчасово адміністрації строком на три місяці з 28.11.2014р. до 27.02.2015р.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 44 від 27.02.2015р. продовжено здійснення тимчасової адміністрації в публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський банк розвитку» до 27.03.2015р.

Наказом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 111 від 30.03.2015р. продовжено з 28.03.2015р. повноваження уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський банк розвитку» до дати отримання рішення Національним банком України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Отже, на день розгляду справи відсутні підстави стверджувати про припинення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський банк розвитку».

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків визначаються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у вказаних правовідносинах.

Відповідно до п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом;

Згідно зі ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Частиною 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Суд враховує, що п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 ст. 36 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Водночас, за змістом п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», термін «вкладник» вживається у значені «фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката».

Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не містить визначення поняття «кредитор банку», однак, за визначенням ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», кредитором банку є юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Тож, приймаючи до уваги вищенаведене, у спірних правовідносинах позивач виступає кредитором банку, а відповідач боржником, а відтак - вони є предметом регулювання Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 25.03.2015р. № 910/9232/14, від 01.04.2015р. № 910/5560/14, від 22.04.2015р. № 910/9229/14.

Відповідно до частини першої статті 11128 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 11116 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Таким чином, оскільки платіжне доручення № 6 від 14.05.2015р., подане ДП «Охтирське лісове господарство» до виконання публічному акціонерному товариству «Всеукраїнський банк розвитку» в період дії тимчасової адміністрації, виконання зазначеного платіжного доручення обмежувалось нормами п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Отже, вищенаведені обставини унеможливлюють виконання банківської операції щодо перерахування грошових коштів позивача у відповідності до умов Договору №TF.129726.005 від 31.05.2013р. та вимог чинного законодавства України, що відповідно до ст. 1047 Цивільного кодексу України є обмеженням прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку.

В той ж час, суд звертає увагу на те, що позивач не позбавлений можливості захистити свої майнові права за договором банківського рахунку в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наявних у справі доказів, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 30.06.2015р.

Суддя А.І. Привалов