КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2015 р. Справа№ 925/416/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коршун Н.М.

суддів: Алданової С.О.

Дикунської С.Я.

за участю представників:

Від позивача: представник Стріла В.М. - за довіреністю.

Від відповідача: представник Забродець С.В. - за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Іноземного підприємства "Агро-Вільд Україна"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 28.04.2015 року

у справі № 925/416/15 (суддя: Потапенко В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід Агробізнес"

до Іноземного підприємства "Агро-Вільд Україна"

про стягнення 683 833,75 грн.

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Захід Агробізнес" звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Іноземного підприємства " Агро-Вільд Україна " про стягнення 683 833,75 грн., з яких 624 736,80 грн. основного боргу, 26 945,90 грн. - 25% річних та 32 151, 05 грн. пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем порушено зобов'язання за укладеним між ними договором №35-Н/КВ від 21.03.2014 року щодо сплати за поставлене позивачем насіння цукрового буряка.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 28.04.2015 року у справі 925/416/15 позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині стягнення 624 736,80 грн. основного боргу, та у позові в цій частині відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що оскільки неможливо встановити дату, яка передує дню фактичної оплати вартості товару, відповідно неможливо застосувати той чи інший курс євро до гривні з метою визначення суми еквівалентної розміру основного боргу - 22 320 євро.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він проти її вимог заперечує та просить суд залишити без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги та відзиву, дослідивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення представників сторін, судова колегія встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.03.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЗАХІД АГРОБІЗНЕС" (Постачальник) та Іноземним підприємством "АГРО-ВІЛЬД УКРАЇНА" (Покупець) було укладено договір поставки № 35-Н/КВ, за умовами якого Постачальник зобов'язався передати у власність Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар, найменування якого, його кількість, ціна та інші умови визначаються специфікаціями, які є невід'ємною частиною даного договору.

Відповідно до п. 4.2 Договору Покупець оплачує товар у строки, зазначені у специфікаціях.

Згідно з п. 4.4 Договору Сторони домовились визначити грошовий еквівалент зобов'язання щодо оплати товару в іноземній валюті (в євро). Грошовий еквівалент зобов'язання в євро визначається шляхом ділення загальної вартості товару згідно специфікації в гривнях на курс продажу євро на Міжбанківському валютному ринку України (МВРУ) до української гривні на дату, що передує даті укладення (підписання) сторонами відповідної специфікації. Сума в гривнях, яку покупець повинен сплатити Постачальнику, як оплата вартості товару, визначається шляхом множення грошового еквівалента вартості товару в євро на курс продажу євро на МВРУ до української гривні, на дату, що передує даті фактичної оплати. При цьому, курс продажу євро на МВРУ визначається, виходячи із середнього курсу продажу євро, опублікованого на сайті : http: //finance.ua/ua/currency/#interbank. Положення цього пункту застосовуються при збільшенні курсу продажу євро на МВРУ до гривні на 1 і більше %.

Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами підписано Специфікацію № 1 від 01.03.2014 року (а.с.14), яка містить перелік (асортимент) товару, його кількість, ціну, обсяг та строки поставки товару та умови оплати товару : попередня авансова оплата 40% до 25.03.2014 року, а кінцева оплата 60% до 01.11.2014 року.

Встановлено, що 21.03.2014 року відповідачем було здійснено попередню оплату за товар згідно виставленого позивачем рахунку №204 від 21.03.2014 року в сумі 213 230,40 грн., що підтверджується банківською випискою від 21.03.2014 року.

Позивач поставив відповідачу насіння цукрового буряка Агнус у кількості 266 п.од. та Карлтон у кількості 134 п.од. на загальну суму 533 076,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №204 від 24.03.2014 року, товарно-транспортною накладною №3-00000204 від 24.03.2014 року та довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей № 89 від 24.03.2014 року.

Проте, в термін до 01.11.2014 року відповідач товар повністю не оплатив, у зв'язку з чим позивач 09.01.2015 року направив йому вимогу про погашення заборгованості у сумі 319 845,60 грн.

Однак, вказана вимога позивача залишена без відповіді та задоволення.

Як передбачено ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Дана норма кореспондується з положеннями ст. 526 ЦК України.

За приписами ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 692 ЦК України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, яка підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Положення чинного законодавства передбачають обов'язковість застосування валюти України при здійсненні розрахунків, але не містить заборони визначення грошового еквіваленту зобов'язань в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Встановлено, що на момент подання позову курс на Міжбанківському валютному ринку України гривні до євро збільшився на 1 і більше % по відношенню до курсу, вказаному у Специфікації, та станом на 03.03.2015 року за даними сайту http: //finance.ua/ua/ становив 27,99 грн./1 євро.

Отже, сума основного боргу відповідача за поставлений позивачем товар згідно договору з врахуванням положень п.4.4 Договору за розрахунками позивача становить 624 736,870 грн., що еквівалентне 23 320,00 євро.

Як пояснив представник відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, останній не заперечує наявність основного боргу, нарахування відсотків та пені, а лише не погоджується з курсом євро.

Судова колегія не приймає до уваги посилання апелянта на те, що оскільки, неможливо встановити дату, яка передує дню фактичної оплати вартості товару, відповідно неможливо застосувати той чи інший курс євро до гривні з метою визначення суми еквівалентної розміру основного боргу - 22 320 євро, з огляду на наступне.

Як встановлено вище, відповідно до п. 4.4 договору сума в гривнях, яку покупець повинен сплатити Постачальнику, як оплата вартості товару, визначається шляхом множення грошового еквівалента вартості товару в євро на курс продажу євро на МВРУ до української гривні, на дату, що передує даті фактичної оплати.

Відповідно до п.3.4 Постанови Пленуму ВГС України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року №18 у разі подання позову про стягнення національної валюти України - еквіваленту іноземної валюти ціна позову визначається в національній валюті України за офіційним курсом, визначеним Національним банком України, на день подання позову.

За таких обставин, судова колегія вважає обгрунтованим висновок суду першої інстнації про те, що позивач правомірно визначив розмір основного боргу у сумі 624 736,80 грн., що еквівалентна 22 320 євро, виходячи із курсу євро до гривні, встановленого станом на 03.03.2015 року (позов підписано 04.03.2015 року).

Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача 624 736,80 грн. основного боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Натомість, судова колегія зважає на те, що позивач в подальшому при здійсненні оплати даної заборгованості може скористатись своїм правом на стягнення з відповідача відповідної різниці у вартості товару з урахуванням курсу Євро на дату, що передує даті фактичної оплати, відповідно до п.4.4 Договору.

Крім цього, позивач просить суд стягнути з відповідача 26 945,90 грн. - 25% річних та 32 151, 05 грн. пені.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За приписами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойки, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до п. 6.4.1 Договору у випадку порушення термінів або умов оплати товару Покупець зобов'язаний на вимогу постачальника сплатити останньому пеню від суми простроченого або неналежно здійсненого платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня за кожний день прострочення, а також проценти на суму прострочення згідно ст. 625 Цивільного кодексу України у розмірі 25 річних.

Переравіривши правильність нарахування пені та 25 % штрафу, судова колегія приходить до висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 26 945,90 грн. - 25% річних та 32 151, 05 грн. пені підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Апелянтом належними та допустимими доказами не спростовані встановлені вище обставини.

Враховуючи зазначене вище, судова колегія вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку, рішення місцевого господарського суду відповідає чинному законодавству та матеріалам справи; колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 99, 103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Іноземного підприємства "Агро-Вільд Україна" на рішення Господарського суду Черкаської області від 28.04.2015 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 28.04.2015 року у справі № 925/416/15 - без змін.

3. Матеріали справи № 925/416/15 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Н.М. Коршун

Судді С.О. Алданова

С.Я. Дикунська