ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2015 року Справа № 904/3975/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Вечірка І.О. (доповідач)

суддів: Кузнецова В.О., Науменка І.М.

секретар: Петровська А.В.

(зміна складу колегії суддів відбулась на підставі розпорядження голови суду Євстигнеєва О.С. від 19.06.2015 року)

Учасники провадження у справі в судове засідання не з'явились.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Верхньодніпровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Дніпропетровській області

на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 13.05.2015 року

у справі № 904/3975/15

за заявою Верхньодніпровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Дніпропетровській області

до боржника Комунального підприємства "Житловик", м. Верхньодніпровськ

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 13.05.2015 року у справі № 904/3975/15 (суддя - Полєв Д.М.) повернуто заяву Верхньодніпровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Дніпропетровській області про порушення провадження у справі про банкрутство Комунального підприємства "Житловик" і додані до неї документи без розгляду.

Не погодившись із вказаною ухвалою, Верхньодніпровська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Дніпропетровській області подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 13.05.2015 року та направити матеріали справи на розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

- сума кредиторських вимог ОДПІ складає 1 113 239,89 грн., що станом на дату звернення до суду з відповідною заявою перевищувало триста мінімальних заробітних плат;

- на думку Верхньодніпровської ОДПІ, відсутність відмітки про набрання рішеннями суду законної сили не є підставою для повернення заяви кредитора без розгляду, оскільки до заяви про порушення провадження у справі про банкрутство були додані копії виконавчих листів, з яких вбачається коли саме судові рішення набрали законної сили;

- у відповідності до статті 95 Податкового кодексу України до банків, які обслуговують боржника направлялись платіжні вимоги. Однак платіжні вимоги повертаються з відміткою, що на рахунки платника накладеного арешт, в зв'язку з чим, стягнення з рахунків є неможливим;

- судом першої інстанції не було враховано, що в заяві про порушення провадження у справі було викладено розрахунок заборгованості із зазначенням сум основного боргу та штрафних санкцій, пені та додатково додано розрахунок загальної заборгованості по видам податків.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04.06.2015 року апеляційну скаргу прийнято до розгляду, розгляд справи призначено у судовому засіданні на 17.06.2015 року.

В судовому засіданні 17.06.2015 року оголошувалась перерва до 22.06.2015 року.

Представник скаржника в судовому засіданні 17.06.2015 року надав пояснення в обґрунтування доводів апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу задовольнити.

Учасники провадження наданими їм процесуальними правами не скористалися та не забезпечили явку в судове засідання 22.06.2015 року своїх повноважних представників.

Беручи до уваги, що неявка учасників провадження у справі не перешкоджає перегляду справи по суті, матеріали справи є достатніми для розгляду апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи по суті у відсутності учасників провадження у справі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, судова колегія апеляційного господарського суду приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

07.05.2015 року Верхньодніпровська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Дніпропетровській області звернулась до господарського суду Дніпропетровської області з заявою про порушення справи про банкрутство Комунального підприємства "Житловик", м. Верхньодніпровськ.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 13.05.2015 року повернуто заяву Верхньодніпровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Дніпропетровській області про порушення провадження у справі про банкрутство Комунального підприємства "Житловик" і додані до неї документи без розгляду (а. с. 1-2).

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість винесеної судом першої інстанції ухвали від 13.05.2015 року, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Згідно із пунктом 1-1 Прикінцевих та перехідних положень (Х розділ) Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (надалі - Закон) (в редакції з 19.01.2013 року) положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

Відповідно до статті 4-1 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом .

За вимогами частини 1 статті 2 Закону провадження у справі про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Відповідно до статті 9 Закону справи про банкрутство юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Згідно з частиною 2 статті 10 Закону право на звернення до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство мають боржник, кредитори.

Згідно із статтею 11 Закону заява про порушення провадження у справі про банкрутство подається боржником або кредитором у письмовій формі та повинна містити: найменування господарського суду, до якого подається заява; ім'я або найменування боржника, його місцезнаходження або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи та реєстраційний номер облікової картки платника податків (за наявності); ім'я або найменування кредитора, його місцезнаходження або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи та реєстраційний номер облікової картки платника податків (за наявності); виклад обставин, що є підставою для звернення до суду; перелік документів, що додаються до заяви.

До заяви про порушення справи про банкрутство додаються: докази сплати судового збору, крім випадків, коли згідно із законом він не підлягає сплаті; довіреність чи інший документ, який засвідчує повноваження представника, якщо заяву підписано представником; докази того, що сума безспірних вимог кредитора (кредиторів) сукупно становить не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати, якщо інше не передбачено цим Законом; рішення суду про задоволення вимог кредитора, що набрало законної сили; відповідна постанова органу державної виконавчої служби про відкриття виконавчого провадження з виконання вимог кредитора; докази того, що сума вимог кредитора (кредиторів) не забезпечена повністю заставою майна боржника (за наявності застави).

Заява кредитора, крім відомостей, передбачених частиною 1 цієї статті, повинна містити відомості про розмір вимог кредитора до боржника із зазначенням окремо розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає сплаті. До заяви кредитора додаються також: копія виконавчого документа; докази надсилання боржнику копії заяви і доданих до неї документів; до заяви кредитора - органу доходів і зборів чи інших органів, які здійснюють контроль за правильністю та своєчасністю справляння податків і зборів (обов'язкових платежів), страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, додаються докази вжиття заходів до отримання відповідної заборгованості у встановленому законодавством порядку. Заява кредитора може ґрунтуватись на об'єднаній заборгованості боржника за сукупністю його різних зобов'язань перед цим кредитором.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.05.2015 року Верхньодніпровська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Дніпропетровській області звернулась до господарського суду Дніпропетровської області з заявою про порушення справи про банкрутство Комунального підприємства "Житловик", м. Верхньодніпровськ. На підтвердження безспірності грошових вимог ініціюючого кредитора до заяви були додані: копії постанов Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.12.2009 року у справі № 2-а-1840/09/0470,від 10.05.2012 року у справі № 2а/0470/4677/12, від 26.02.2013 року у справі № 804/2364/13-а, від 04.07.2014 року у справі № 804/8130/14, від 08.10.2013 року у справі № 804/12236/13-а, від 06.08.2013 року у справі № 804/9852/13, від 22.05.2013 року у справі № 804/5437/13, від 25.07.2014 року у справі № 804/9452/14; копії ухвал Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.10.2013 року у справі № 804/2364/13-а, від 27.01.2015 року у справі № 804/8130/14.

Крім цього, до суду надано копії постанов про відкриття виконавчого провадження від 28.01.2014 року, 03.06.2014 року, 19.03.2014 року, 03.06.2014 року.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону у разі відсутності підстав для відмови у прийнятті або для повернення заяви про порушення справи про банкрутство господарський суд приймає заяву до розгляду.

Згідно із частиною 1 статті 15 Закону господарський суд не пізніше п'яти днів з дня надходження до господарського суду заяви про порушення справи про банкрутство повертає заяву та додані до неї документи без розгляду, зокрема, якщо: заяву підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посаду якої у заяві не зазначено; заява не відповідає змісту вимог, зазначених у цьому Законі; не подано доказів щодо сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі; заявник-кредитор не подав доказів неспроможності боржника виконати свої грошові зобов'язання перед кредиторами в розмірі, визначеному частиною 3 статті 10 цього Закону, протягом трьох місяців після відкриття виконавчого провадження, якщо інше не передбачено цим Законом; заявник-кредитор не надав доказів надсилання боржнику копії заяви і доданих до неї документів; з інших підстав, передбачених статтею 63 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням вимог цього Закону.

Відповідно до частини 4 статті 15 Закону про повернення заяви про порушення провадження у справі про банкрутство без розгляду суд виносить ухвалу.

Суд першої інстанції, ухвалою від 13.05.2015 року, повернув заяву про порушення провадження у справі про банкрутство та додані до неї документи без розгляду, зазначивши, що кредитором в порушення вимог статті 11 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" не подано доказів безспірності вимог кредитора.

Оскаржувана ухвала, мотивована тим, що:

- в підтвердження безспірності вимог кредитора до заяви про порушення провадження у справі про банкрутство додано постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду, з тексту яких вбачається, що вони не набрали законної сили;

- кредитором не подано повний текст постанов, а лише вступну та резолютивну їх частини, що позбавляє можливості встановити характер заборгованості боржника, а саме суму основного боргу, штрафних санкцій, пені;

- кредитором не подано обґрунтований розрахунок заборгованості із зазначенням сум основного боргу та штрафних санкцій та їх погашення за кожним з рішень суду;

- кредитором не подано доказів повернення платіжних вимог із відміткою про неможливість стягнення коштів.

При з'ясуванні обґрунтованості повернення судом першої інстанції заяви про порушення справи, апеляційний господарський суд враховує наступне.

Частиною першою ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що у випадках, передбачених законом, рішення судів та інших органів щодо стягнення коштів виконуються органами доходів і зборів, банками та іншими фінансовими установами.

Згідно з пунктом 41.2 статті 41 Податкового кодексу України, органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень.

Порядок стягнення податкового боргу платників податків регулюється статтями 95-99 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 95.1 статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Згідно з абзацом 1 пункту 95.3 статті 95 Податкового Кодексу України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Механізм виконання судових рішень про стягнення грошових коштів у рахунок погашення податкового боргу передбачений главою 12 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22, який передбачає оформлення інкасового доручення для примусового стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу. Відповідно до пункту 12.4 зазначеної Інструкції, судове рішення, на підставі якого з платника податків стягуються кошти, до банку не подається. Натомість реквізити відповідного судового рішення зазначаються в самому інкасовому дорученні.

За змістом абзацу 2, 3 пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу.

Отже, відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження" та Податкового кодексу України, примусове виконання рішення суду про стягнення грошових коштів у рахунок погашення податкового боргу платника податків - юридичної особи за законом покладено виключно на контролюючі органи (органи доходів і зборів) за визначеною Податковим кодексом України процедурою.

З урахуванням викладеного, виходячи із вимог статті 95 Податкового кодексу України, частини 3 статті 10, частини 7 статті 11 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", доказами в підтвердження безспірності грошових вимог ініціюючого кредитора - органу доходів і зборів, є рішення суду про стягнення грошових коштів у рахунок погашення податкового боргу, що набрало законної сили, інкасові доручення для примусового стягнення коштів в дохід бюджету у рахунок погашення податкового боргу та докази вжиття відповідних заходів до отримання відповідної заборгованості за процедурою, визначеною Податковим кодексом України.

Відповідна правова позиція підтверджується судовою практикою, викладеною, зокрема, в постанові Верховного Суду України від 29.04.2015 року у справі № 920/629/14.

Одночасно слід враховувати, що перебіг трьохмісячного строку, визначеного частиною 3 статті 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", починається з моменту прийняття банком платника (боржника) інкасового доручення для примусового стягнення грошових коштів у рахунок погашення податкового боргу, оформленого стягувачем (контролюючим органом) на підставі рішення суду, що набрало законної сили.

Оглянуті апеляційним господарським судом заява Верхньодніпровської ОДПІ про порушення справи про банкрутство та додані до неї документи свідчать про наявність недоліків в оформленні документів, а саме поданні суду копій судових рішень із відміткою про не набрання ними законної сили, а також неповного тексту окремих судових рішень.

В заяві про порушення справи зазначено про те, що у відповідності до статті 95 Податкового кодексу України до банків, які обслуговують боржника направлялись платіжні вимоги і ці вимоги повертались з відміткою, що на рахунки платника накладено арешт. Проте, до заяви Верхньодніпровської ОДПІ не було надано будь-яких платіжних вимог (інкасових доручень).

Копії інкасових доручень додано Верхньодніпровською ОДПІ до апеляційної скарги, однак, зазначені інкасові доручення не можуть бути взяті до уваги апеляційним господарським судом, оскільки такі документи повинні подаватись до господарського суду разом із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство.

В оскаржуваній ухвалі суд послався також на те, що кредитором не надано обґрунтований розрахунок заборгованості із зазначенням сум основного боргу та штрафних санкцій та їх погашення за кожним з рішень суду.

Слід звернути увагу, що відповідно до частини 1 статті 15 Закону заяву про порушення справи про банкрутство може бути повернено також з підстав, передбачених статтею 63 ГПК України, з урахуванням вимог цього Закону.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо у позовній заяві не вказано обставин, на яких ґрунтується позовна вимога, доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини, обґрунтований розрахунок стягуваної чи оспорюваної суми.

Як вбачається із змісту заяви Верхньодніпровської ОДПІ від 30.04.2015 року про порушення справи про банкрутство станом на день її подання податковий борг Комунального підприємства "Житловик", який виник в результаті несплати узгоджених сум податкових зобов'язань складає 1 113 219,89 грн.. Разом із тим, Верхньодніпровська ОДПІ просить визнати її вимоги на суму 912 066,45 грн.

Із розрахунку, що міститься в заяві про порушення справи, а також розрахунку кредиторських вимог, що додано до заяви Верхньодніпровської ОДПІ судом не може бути з'ясовано по яким судовим рішенням боржником проводились розрахунки і на яку суму, а також яка сума боргу існує по кожному з судових рішень.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційного господарського суду, місцевий господарський суд мав правові підстави для повернення заяви кредитора, у тому числі, в зв'язку з неподанням ним обґрунтованого розрахунку суми боргу.

За наведених обставин, місцевий господарський суд правомірно прийшов до висновку про повернення заяви про порушення провадження у справі про банкрутство на підставі частини 1 статті 15 Закону та пункту 3 частини 1 статті 63 ГПК України.

Слід звернути увагу, що повернення заяви про порушення провадження у справі про банкрутство не перешкоджає повторному зверненню із такою заявою до господарського суду у встановленому порядку. При цьому, податковим органом разом із заявою має бути подано інкасові доручення про стягнення з боржника суми боргу та обґрунтований розрахунок суми боргу.

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, ухвала господарського суду Дніпропетровської області від 13.05.2015 року має бути залишена без змін.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Верхньодніпровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 13.05.2015 року у справі № 904/3975/15 залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 26.06.2015 року.

Головуючий суддя І.О. Вечірко

Суддя В.О. Кузнецов

Суддя І.М. Науменко